-Vad förde dig hit? -En orosanmälan.
Mannens dotter i Lancaster larmade när pappan inte ringde tillbaka.
Dörren var öppen, så…
-Öppen eller olåst? -Öppen.
Den döde sitter i fåtöljen.
Okej.
Jag gissar vilt och säger att det där är mordvapnet.
-Ja, knivhuggen i huvudet. -Sakta i backarna, inspektör Hardy.
Han kan ha fallit på kniven i köket där borta
och sen snubblat tillbaka till sin favoritfåtölj.
Och drog med sig filten?
-Helt rimligt. -Han satt i alla fall bekvämt.
Kniven i huvudet är en skönhet.
-Jag tror vapnet kom härifrån. -Rör det inte.
-Händerna bakom ryggen, för fan. -Ja, sir.
-Hur länge har du varit polis? En månad? -Tre, sir.
Av krukan utanför att döma är det lika många som dina spyor.
Det är lukten.
Det är inte raketforskning. Öppna ett fönster. Du har väl kollat dem?
-Kollat dem? -Ja, kollat dem.
Är de öppna? Stängda? Låsta? Trasiga?
Finns det fler dörrar? Är låset uppbrutet?
Vad fan som helst utom "åh, det luktar".
-Vilket vi typ redan vet. -Jag fick order om att invänta teamet.
Gå då ut och vänta.
Eller så kan du lära dig nåt genom att kolla upp allt det där.
Börja med köket, okej?
Rör inget.
-Vilken otrolig mentor du är. -Jag vet, det är en gåva.
Du har ett nytt meddelande.
Jag vet att du lyssnar på meddelandena. Jag vet att du låtsas inte bry dig.
På samma vis som du låtsas vara en rättfärdig person.
Det är du inte, Merritt.
Du är en satans självisk, manipulativ bitch.
Och snart hittar jag dig,
sliter ut det där svarta hjärtat och matar dig med det.
Så njut av dina sista…
Det var alltså en slump
att din fru, dagen innan hon skulle flytta in i en ny lägenhet,
sprang synligt upprörd ut från restaurangen
där ni två hade observerats gräla.
Och när ni kom hem ramlade hon ner för trappan
och fick två höftfrakturer,
en bruten handled, åtskilliga sår
utöver den svåra huvudskadan hon dog av.
Mr Finch,
ser du inte det vi alla andra ser tydligt?
Den här kvinnan föll inte.
Hon blev knuffad…
…av dig.
Efter ert gräl över middagen när du insåg att hon skulle lämna dig,
och nu citerar jag din familj,
tappade du humöret och knuffade henne.
-Jag knuffade inte ner henne. -Jo.
Jag hittade henne!
Nedanför trappan.
Död.
Helt förvriden.
Jag kan inte blunda utan att se henne på det viset.
Jag dödade inte min fru,
varken avsiktligt eller av misstag.
Jag älskade henne.
Om hon var olycklig med mig, med vårt äktenskap, som du antyder…
…så visste jag inget.
Min fru räddade mitt liv.
Hon gjorde mig till en bättre människa.
Nu…
…är jag vilse.
När försvaret inte protesterar där de normalt skulle,
bör man misstänka en fälla.
-Liam. -Men du plöjde vidare.
Nån med större erfarenhet hade nog förstått.
Vad snackar du om?
Det om att Finch var så våldsam att han slängde ner frun för trappan.
Hans försvarare satt där bara och teg.
-Finch märkte det. -Han teg kanske för att det var relevant.
-Relevant och godtagbart är skilda saker. -Det beror på mottagaren.
Juryn tog det som att han älskade sin fru.
Jag skulle handleda dig, inte leda dig till galgen.
Det är inte ditt fel.
Ja, jag vet.
Det var skådespeleri. Finch snackade skit.
Han borde vinna en jävla BAFTA. Jag grät nästan.
Han har inte fel.
Han är fortfarande arg för att du gav mig fallet och inte honom.
Kanske det, men ändå.
Ibland går du för långt. Idag fick vi ett perfekt exempel.
Vad skulle jag ha gjort?
Du lät mig inte använda Kirstys vittnesmål.
Hon hade inte hjälpt dig. Hon hade förvärrat allt.
-Utan henne hade jag inga bevis. -Det finns gott om bevis.
Du hade, som du själv beskrev det, öppet mål.
Sen berättade du för juryn hur övertygad du själv var
att mannen var en mördare.
När juryn överlägger kommer de att diskutera fakta i fallet,
inte hur dåligt mördaren mår eller hur högt han älskade offret.
Ingen vet vad en jury kommer att göra.
-De vet att han gjorde det. -Gör de?
Eller väntar du dig att de bara ska tro på dig?
Jag ville ta ett glas med dig, men jag tror att jag skiter i det.
Carl Morck?
Dr Sonnenberg.
Dr Irving. Dr Sonnenberg har brutit höften. Jag vikarierar.
Välj en.
-Bröt hon höften när hon spelade tennis? -En olycka i trädgården, sa de.
-Varsågod. Ta en. -Jag glömde racketen.
De är terapeutiska.
Man klämmer på dem. Det är lugnande.
-Funkar det? -Prova.
-Behåll den. -Tack.
Ska du inte ställa frågor?
Det kan jag. Eller så sitter vi bara här. Det är dina 50 minuter.
Jag som tänkte dra min olyckliga tid som barn.
Jag är mer intresserad av din olyckliga tid som vuxen.
"Hur känner du, Carl?"
Snarare: "Hur känns det att bli skjuten, Carl?"
Jag har hört det beskrivas som 100 bistick på samma punkt.
Om bina brann och flög rakt i ansiktet med dubbla ljudhastigheten,
stämmer beskrivningen väl.
Du ser inte ut som en psykolog.
Borde jag ha haft skägg?
-Vi hade haft nåt att prata om. -Vi har massor att prata om.
Jag förstår inte nödvändigheten av det här.
Vill du inte vara här?
Det gör inget. Det vill inte jag heller.
-Det suger att prata med er. -Gillar du inte ditt jobb?
Hade du velat prata med dig själv?
Du har en poäng.
Okej då.
Jag är trött på: "Hur känns det att bli skjuten?"
Fråga nåt annat.
-Har jag din tillåtelse? -Vi får se.
Jag ser i din akt att du tar antidepressiva.
-Står det där? -Bland annat.
-Som? -Jag har bara ögnat igenom den.
-Har du känt dig deprimerad, Carl? -Inte mer än vanligt.
Jag skulle nog göra det om jag blev skjuten i ansiktet.
-Kanske arg till och med. -Inte jag.
-Så bara bra? -För min del, ja.
Då frågar jag inte om ångest och sömnproblem
för nåt sånt har du ju inte upplevt.
Jag sover aldrig mycket.
-Då slösar vi bort vår tid. -Det var du som sa det, inte jag.
Okej, jag fattar vad du menar med att prata med poliser.
Seriöst? Tänker du bara äta den framför mig?
Jag brukar ta lunch nu, men jag ville klämma in dig.
-Det var innan jag hörde hur bra du mår. -Jag sa att jag fattade.
Sanningen är att en dator lika gärna kunde säga dig
att händelsen i Leith Park
skulle orsaka svårigheter att interagera med andra människor.
Och att du, i nåt skede, kan behöva hjälp.
Jag hade problem med andra före skjutningen.
Ja.
Ordet "överlägsenhetskomplex" tycks vara temat i din personliga akt.
-Akten du knappt ögnade igenom? -Jag sa inte "knappt".
Är du överlägsen andra, Carl?
Ribban ligger inte högt, eller?
Wow.
Jag ska nu läsa upp en redogörelse vittnet Caroline Kerr har skrivit.
"På morgonen den 17 oktober
gick jag med min åtta månaders bebis genom Leith Park
när jag såg en mörkklädd man gå in genom bakdörren till lägenhet 226.
Ungefär fem minuter senare lämnade mannen lägenheten
och gick till en liten blå bil av okänt märke."
-Så vittnade du för fyra månader sen. -Jag vet.
Men jag har hunnit fundera och vet inte om det var den lägenheten.
-Du sa att du var säker på det. -Jag misstog mig nog.
Caroline, en polis är död.
-En annan är förlamad. -Det beklagar jag.
Om nån har hotat dig, bett dig ändra dig, kan vi skydda dig.
Ingen har hotat mig. Jag vet inte säkert.
-Du såg mannen. -Nej, jag trodde det bara.
Jag är ledsen.
Jisses, jag är inte redo för att ha dig tillbaka redan.
Hej, Rose.
-Ditt ansikte hänger inte. -Ursäkta?
Jag trodde att ena sidan skulle hänga.
-Det var ingen stroke. Jag blev skjuten. -Har du ett ärr eller nåt?
-In där, ut där. -Snyggt.
Du behöver i alla fall inte hjälm som min systerson.
-Är hon inne? -Ser jag ut som en sekreterare?
Ja, det gör du.
Du kanske såg henne gå, hörde vart hon skulle.
Tyvärr inte.
Vem är det?
Moiras stalker.
Nej, han söker bara jobb. Jag får såna här om jag låter honom sitta där.
De förstör dina tänder.
-Fint att du är tillbaka. -Vi ses.
-Skithög. -Jag hörde.
Det var meningen.
För helvete! Det var därför jag ville hålla henne utanför pressen.
"Mor med barnvagn bevittnar mord."
Vi ledde dem hem till henne.
De kan ha sett henne på platsen och känt igen henne senare.
Hon var ditt enda vittne.
-Vad gör vi nu? -Vi behöver bara tid.
Ni har haft fyra månader på er.
-Och kanske lite mer folk. -Kommissarie Morck är tillbaka idag.
-Utan förvarning? -Förvarningar hjälper inte med Carl.
Jisses, Carl!
-Du ville träffa mig. -För en timme sen.
Kommissarie Bruce.
Carl. Välkommen tillbaka. Kul att se dig.
-Du ser ut… -Som skit?
Inte riktigt så bra.
-Förlåt att jag inte dog, Logan. -Jag kommer över det.
-Vi är glada att du är tillbaka. -Och med "vi" menar du ingen.
-Vi borde prata om Leith Park. -Jag vet allt. Jag var där.
-Jag menar utredningen. -Jag också.
Jag gissar att fragmenten i väggen inte gav nåt,
och enbart avtryck och dna från mig, Hardy och Anderson.
Inga övervakningsbilder eller vittnen. Stämmer det?
-Vi hade ett till för fem minuter sen. -Wow.
Fortsätt så.
Stället hade städats i förväg. Det verkade planerat av ett proffs.
-Då hade inte Hardy och jag levt. -Förstärkningen kom.
-Hur vet du det? -Jag ingick.
-Såg du skytten? -Nej.
Men nu är jag tillbaka.
Så jag befriar dig från Wilson och Clark och sen börjar vi om från noll.
Skaffa dina egna…
Underbart att se dig, Carl.
Förlåt.
-Du får inte utreda din egen skjutning. -Jag ville bara se hans min.
-Undrar du nånsin varför folk avskyr dig? -Nej.
-Okej, så? -Den var aldrig över linjen.
Domaren dömde mål.
-Nej, det var linjedomaren. -Alltså var det mål.
-Nej, han dömde mål för att han var ryss. -Vad fan skulle han göra det för?
Det var under kalla kriget. Ryssarna hatade oss.
Ja, men de hatade tyskarna mer. Vi pratar om 1966.
-Det var 20 år efter kriget. Dessutom… -Dessutom vad?
Dessutom slog tyskarna Sovjet i semifinalen.
Så linjedomaren ville hämnas.
Även om Tartan Armys korkade konspirationsteori stämde,
kvittar det för England gjorde mål igen.
-Vi vann med 4-2. -Ja.
För att tyskarna jagade en kvittering.
Det borde de inte ha behövt eftersom ert tredje mål inte var mål.
-Vad säger du nu? -Gå vidare.
-Vi vann. Varför släpper du det inte? -Hej.
Vänta, kompis.
Det är den jävla attityden vi avskyr. Kommentatorerna som ältar 1966.
Ni avskyr att England vann och att ni är för kassa för det.
Ni varken kvalar in eller vinner.
Till och med Uruguay vann två gånger innan ni gjorde det.
De kaxar inte om det 60 år senare.
-Inspektör Hardy, kommissarie Morck. -Anderson, sir.
-Var är resten? -På väg skulle jag tro.
-Vad har vi här? -En död man.
Runt 60 vad jag kunde se. Jag gick inte nära.
-Hur vet du att han är död? -Det är uppenbart.
-Uppenbart? -Lukten och…
-Ni ser det snart själva. -Vad förde dig hit?
En orosanmälan.
Mannens dotter i Lancaster larmade när pappan inte ringde tillbaka.
Dörren var öppen, så…
-Öppen eller olåst? -Öppen.
-Vad tror du? Ska vi vänta på killarna? -Är ni inte teknikerna?
Vi var nära och ville kolla. Får vi det?
När vi ändå är här.
Den döde sitter i fåtöljen.
Kollat dem?
Ja, kollat dem.
Är de öppna? Stängda? Låsta? Trasiga?
Finns det fler dörrar? Är låset uppbrutet?
Vad fan som helst utom "åh, det luktar".
-Vilket vi typ redan vet. -Jag fick order om att invänta teamet.
Gå då ut och vänta
eller så kan du lära dig nåt genom att kolla upp allt det där.
Börja med köket.
Sir.
Rör inget.
-Vilken otrolig mentor du är. -Jag vet. Det är en gåva.
Anderson, sir.
-Hur länge har du varit polis? En månad? -Tre, sir.
En sak ska du veta, inget åldrar en som en jävla skjutning.
Vilket jävla haveri. De åker till en brottsplats som inte är deras.
Sen går de rakt in i ett bakhåll.
Frågan är varför de ens åkte dit.
Morck kan bara inte låta bli. Han…
Är det bilen?
Ja eller nej räcker.
Är det bilen vittnet sa att hon såg skytten komma med?
Ja, men hon är inget vittne längre.
-Hon backade, men hon är ett vittne. -Det godtas inte i rätten.
Vi är väl inte rätten?
-Vad är det här? -Vad är vad var?
-Var ligger närmaste McDonald's? -Utanför stationen.
Inte här.
-Nära Leith Park, för fan. -På Market Road.
Kollade ni deras kameror?
Okej. Kom hit.
Vad ser det här ut som?
-Den kan komma från vem som helst. -Kan, ja.
-Teknikerna tog inte upp den. -Då har vi två haverier.
Vad ser du mer? Eller du?
Påsen och muggen. De var inte där innan bilen kom dit.
Då kan vi se om McDonald's kameror
filmade en svartklädd kille köpa milkshake.
Varför återvände skytten till platsen sen?
Fel fråga. Varför stannade han där?
Han ville se vem som skulle dyka upp.
-Hur vet du det? -Vilken annan förklaring finns det?
Vi tror det rör sig om två olika brott. En skjutning, en knivhuggning.
-Jag tror inte på den teorin. -Varför inte?
För då har vi två brott som ni inte kommit nån jävla vart med.
Fokusera på skytten. Fokusera på vad fan han gjorde den dan.
Ni har allt här.
Och kolla övervakningskameran på McDonald's.
Tack.
Antalet mord ökar.
Holyrood anklagar oss för att missa för mycket.
Vi borde nog jobba lite hårdare på att lösa brott. Jag börjar direkt.
-Nåt mer? -Moira…
Seriöst, Jonathan? Et tu?
Ingen anklagar dig för nåt. Vi för bara ett samtal.
Som började med: "Moira, berätta om din usla uppklarningsprocent."
Är siffrorna fel?
Inte alls, men vi har utredningsteam som jobbar utan brottsplatstekniker.
Två forensiska experter på hela avdelningen.
Jag är medveten om den ekonomiska biten.
Men man oroar sig över allmänhetens uppfattning.
Den är varken mitt problem eller min avdelning.
Att fördela pengar jag inte har på utredningar är det däremot.
Jag förmodar att du känner till Windley-fallet i Aberdeen.
Jag vet bara det jag har läst.
Nån pensionerad polis som aldrig släppte fallet.
Sexton år utan nån lösning
tills spår på hennes kläder gav en dna-träff.
-Jag längtar tills podden kommer. -Precis. Det såg bra ut.
En mördare som trott sig gå fri haffas efter många år.
Jag föredrar att haffa dem lite tidigare.
Ministern föreslår att vi inrättar en ny avdelning.
En som ägnar sig åt liknande fall som kan ligga i allmänhetens intresse.
Ligger det inte i allmänhetens intresse att alla fall löses?
Du är en bra polis, men ibland glömmer du den större bilden.
Jag behöver lösa fallen på mitt bord igår, inte fall från innan jag föddes.
Mina utredare räcker knappt till nu, än mindre till en ny avdelning.
Jag borde nämna att avdelningen får en egen budget.
Vad pratar vi om?
En ansenlig budget.
Beroende på fallen. Ju mer högprofilerade, desto bättre.
Åklagarmyndigheten har satt ihop en lista med fall att överväga.
Och du får naturligtvis en jurist till ditt förfogande.
Får jag full makt över alltihop? Både fall och budget?
Det är din avdelning.
Jag kan nog få det att funka.
Bra.
Vem har du i åtanke för uppdraget?
Det är bara jag.
Jag började jobba idag.
Inget har förändrats. De är idioter hela högen.
Jag tänker bara göra mina timmar.
Och vem vet sen? Kanske hänger jag bara med dig.
Tjafsar om fotboll.
-Det luktar gott. -Det är snart klart.
Det har säkert varit en lång dag.
Jag tar över nu.
Jag är övertygad om att de som begår våldsbrott
aldrig går helt fria.
Rätten kanske friar dem,
men oavsett om det blir samvetet, karma eller universum
så kommer de att få sina straff på ett eller annat vis.
Det var Merritt Lingard, chefsåklagare i rättegången mot Graham Finch
som närmar sig sitt avgörande…
Tänkte du tvinga mig se den smörjan?
Jag förstår.
Välj du.
Bara det inte är nåt med brottslingar eller domstolar.
Du är kvar än.
-Det var inget besvär. Nu sover han. -Det var snällt av dig.
-Jag ska hämta min jacka. -Min bror är en vuxen man.
Han är inget barn.
Naturligtvis.
-Han är inte din lilla pojke. -Jag vet.
Vad?
-Jag vet att han inte är min pojke. -Behandla honom då rätt.
Ja.
Martin!
-Jag vet inte vad du begär av mig. -Kan du sänka?
Ja, men först måste du prata med honom.
Jag betalar inte 500 pund i månaden för att få sår i öronen.
-Dessutom äter han min mat. -Jag hör inte.
Jag menar det. Visst, han hatar dig, men måste han straffa mig för det?
-Jag försöker jobba. -Jobba?
-Så du har fått ett jobb? -Jag hör inte.
-Vad fan? -Huset brinner.
-Dra åt helvete. Jag hade märkt röken. -Det här rummet är vidrigt.
Och? Hela stället är en soptipp.
Då kan du lyfta på röven ibland och städa för Martin är inget hembiträde.
-Ja, men jag har läxor, så… -Biologi?
Sänk ljudet annars kastar jag ut allt i rummet genom fönstret.
-Du är en skithög. -Det sägs så.
OKÄND AVSÄNDARE
HEJ MERRITT, DU INSER ATT DU INTE HAR I EN RÄTTSSAL ATT GÖRA.
DU ÄR INGEN BRA MÄNNISKA.
ORDET "RÄTTVISA" LÅTER RUTTET I DIN FULA MUN.
SITT DU VID DIN DATOR OCH DRICK DIG FULL I STÄLLET.
God morgon, chefen.
-Vem är du? -Akram Salim.
-Jag har väntat på dig. -Du får fortsätta vänta. Jag är upptagen.
Ja, jag jobbar deltid med administration, mest IT,
men hoppades på att få flytta in på din avdelning.
-Jag har stor erfarenhet från Syrien. -Tala med HR.
Ja, de säger att de inte har nåt, men om jag får en stund…
Då finns det inget för dig här.
Hur kom han in?
-Är det ett passerkort? -Nej, han bara…
Han jobbar med IT. Han har inte tillträde hit.
-Smaka på de här, så förstår du. -Kör iväg honom.
Du är snut.
-Säger vem? -Grejen du har runt halsen.
-Har du skjutit nån? -Inte idag.
Har du sett döda kroppar?
Några.
-Jag såg min morfar död. -Jaså?
Han pissade på sig.
-Du dödade honom väl inte? -Nä.
Mamma sa att det var ölen och chipsen som tog kål på honom.
Det är ingen dum död.
Vänta nu. En egen avdelning?
Grattis.
-Skojar du? -Uppdraget kommer från ministern själv.
-Seriöst? -Ja.
Du ska gå igenom kalla fall från hela landet.
Vi har en lista här från åklagaren.
Du väljer själv vilka du vill ta.
Och du får en egen kontakt där.
-Kontakt? Nån advokat, menar du? -Om du vill.
Vem kommer jag att ha ansvaret för?
-Dig själv. -En avdelning bestående av mig?
Du får eget kontor och alla resurser du behöver.
Jag behöver en bil.
Nej, vi kan inte bara ge dig en bil. Det är inte The Price is Right.
Jag ska gå igenom fall från hela landet.
Tänk om jag får ett i Inverness. Ska jag ta bussen?
Jag ser vad jag kan göra.
Så kan jag hälsa biträdande polismästaren att du är ombord?
Var är kontoret?
-Q? Var fan ligger det? -Längst ner.
Kontoren längst ner är numrerade.
Jag menade längst längst ner.
För helvete.
DUSCHAR
Herregud.
Ja, det här får duga.
Jag får inte släppa in dig mer. Chefens order.
Hon gillar visst inte sötsaker.
De var fantastiska.
Min frus specialrecept.
Det skulle glädja henne att höra det.
Och tack för gästfriheten.
Jag behöver…
-Just det. -Passerkortet, ja.
Tack.
Lycka till.
Fan, Rose!
Chefen ser fram emot att få höra vilket du väljer först.
Toppen.
Vad jobbar du på?
På att ta en jävla tupplur.
Du kommer att behöva hjälp med att gå igenom de här.
Det har du helt rätt i.
Jag menade inte…
Fan.
Jag vill ha en ny dator och en ny telefon på varje skrivbord.
-Lägg de gamla telefonerna i backen här. -Går det bra?
-Moira? -Hej.
-Fan också. -Hej.
-Jag kan inte gå igenom akterna ensam. -Du behöver bara välja en.
Det är bevis från flera decennier. Jag behöver ett team.
Jag trodde du förstod att du var ensam. Du är mer än kapabel.
Den stora tv:n ska in på mitt kontor och stolen bakom skrivbordet.
Vi flyttar bara runt saker lite.
Sa du inte att ministern själv hade bett om avdelningen?
-Hela kårens rykte stod på spel. -Det är nog att ta i.
Då bjuder vi ner honom till mitt kontor.
Vi kan diskutera saken på pissoarerna.
Okej, jag hittar en assistent åt dig för att minska bördan.
Det var aldrig tänkt som kontor.
Fixa det renoveringsbudgeten tillåter. Om det finns nåt kvar.
Utmana inte ödet.
-Jag vill ha första fallet till helgen. -Ja.
I högsta brottmålsdomstolen, rättssal sex,
åklagaren mot Graham Finch.
Kan juryns talesperson resa sig?
-Har ni enats om en dom? -Ja.
Hur dömer ni på åtalspunkten om mord?
Vi finner åtalet inte styrkt.
Mr Finch.
Du har friats av juryn och kan lämna de anklagades bänk.
Ni kan resa er.
Mina damer och herrar.
Det har förstås varit ett känslosamt fall för alla inblandade.
Åklagarmyndigheten önskade ett annat utfall,
och kommer nu att överväga våra alternativ framåt.
-Kör. -Vart?
Vart som helst. Bara kör.
OKÄND: DÄR FICK DU BITCH.
OKÄND: MEN SNART KVITTAR DET, FÖR SNART KVITTAR DU.
JAG HAR ANMÄLT DET HÄR. DE KOMMER ATT HITTA DIG.
OKÄND: LOL
Hej?
Sir?
Okej, pressa.
Förlåt.
Vem är du?
De där uppe skickade mig. Jag är din nya assistent.
Akram Salim.
Assistent Dixon.
-Jag anar att jag har dig att tacka. -Du har träffat Akram.
-Är det ett sjukt skämt? -Han är mycket angelägen.
Ja, kodordet för skitirriterande.
Då borde ni två komma bra överens.
Du har…
-Akram, visst? -Ja, sir.
Det är Carl, inte "sir". Jag har fullt upp och massor att göra.
Därför är jag här, sir. Carl.
Bra, okej. Hämta hink och mopp där inne. Det är hemskt här.
Sen vill jag att du går upp och hämtar…
…en dator och en sån där ny tv. Okej?
-Är det allt? -För stunden.
Kommissarie Morck.
Hej. Jag är här nu.
De sa att du föll ur sängen. De hittade dig på golvet vid fönstret.
Luften i Skottland kan döda en.
-Fan också. -Snälla.
För helvete, jag ber dig.
Vi tänker ut nåt. Som vi alltid gör ihop. Jag lovar.
Är det Carl Morck?
Hej.
-Pappa. -Hej!
Hej.
Hej?
Claire?
Claire? Vad…
Jag har försökt ringa. Du är sen.
William.
Får jag se?
Nej, det är ingen fara. Försiktigt.
Vad är det där? Pappas båt?
Jag vet inte hur du känner dig, men jag är så trött.
Vi borde kanske åka bort ett litet tag.
Miljöombyte. Vad säger du?
Förlåt för att jag inte var här.
Hallå!
Vad fan gör du?
-Förlåt, sir. Jag ville förstå vad du gör. -De där är konfidentiella.
De säger att det är en ny avdelning, men ingen berättar nåt.
-Efter att ha läst dem förstår jag. -Läste du dem?
-Ja. -Allihop?
Många.
Det är intressanta fall. Mord, kidnappningar, våldtäkter, överfall.
-Många av dem är bra gåtor. -"Bra".
Värdiga.
Hemma i Syrien har vi många såna här fall.
Olösta. Folk försvinner. Ingen vet nånting.
Det var mest jag som letade.
-Jobbade du för polisen? -På sätt och vis.
På sätt och vis?
Tja, det är…
Det är komplicerat. Kommer du att lösa de här fallen?
Vem vet?
-Vilket tänker du jobba på? -Vet inte. Jag ska välja ett.
-Många av dem kan lösas. -Hur vet du det? För att du läst dem?
Gör inte du det när du läser en akt? Ibland vet man det bara.
Jag har inte läst dem.
-Kanske jag kan hjälpa dig och läsa alla. -Det är väl inte ditt jobb?
Lägg undan dem.
Du.
Eftersom du kan läsa akter,
och uppenbarligen mycket bättre än du moppar,
kan du kanske sortera dem.
Kategorisera dem. Vi kallar det…
…administrativt arbete.
-Det kan jag göra. -Toppen.
Chefen sa att du ska parkera på baksidan, inte på handikapplatsen.
…tydligen ska jag lösa nåt kallt fall som jag får välja, bara Moira får glänsa.
Men det är bara båg, för hon spenderar allt på sin egen enhet.
Se på oss. Du vill ta livet av dig själv. Jag vill ta livet av alla andra.
Snacka om att ett plus ett blir noll.
Vi måste tänka ut nåt och det fort.
Hur gärna jag än vill kan jag inte svika Jasper,
och absolut inte dig.
Bortsett från en kudde över ditt ansikte, har jag ingen lösning.
Du kan ge mig en öl…
…och berätta om den nya avdelningen.
STEPHEN BURNS: RÖSTBREVLÅDA CLAIRE MARSH: MISSAT SAMTAL
OKÄND: MISSAT SAMTAL
OKÄND: DU KAN INTE GÖMMA DIG.
Nej!
William, nej. Du får inte tillbaka den. Den är borta.
Den är borta. Du får inte tillbaka den. William! Du får inte tillbaka den.
Du borde inte ha gjort så.
Vi kan hitta henne.
-Hon har varit försvunnen i fyra år. -Och?
Hon är död.
Jag tror inte det.
Är det magkänslan som talar?
Det är akten som talar.
Nej, det är dödfött.
God morgon, Merritt.
Undertexter: Jessika Johansson