Уже час?
Скоро.
А його сім'я?
Він її не мав.
Ми були його сім'єю із самого дитинства.
Це я винен.
Я це спричинив.
Усі ми винні.
І мій дід теж.
Рано чи пізно нам доведеться зіткнутися з наслідками.
КОБРА КАЙ
МІСЯЦЬ ПО ТОМУ
Випускні іспити будуть непрості.
Ми можемо говорити про наступний рік, але коледжу може й не бути.
А якщо додати ще предмет?
Якщо він наздожене програму, то добере бали?
Можливо, та навантаження…
Даруйте.
Завжди є спосіб пришвидшити такі речі.
Особливо для талановитих дітей, як-от Роббі.
Ми зробимо все для його підтримки.
Я це ціную.
Та як я кажу багатьом нашим футболістам,
Роббі навряд стане професіоналом у спорті,
тому наша підтримка йому — це правда із цього приводу,
усе як є.
Я мріяла, що буду грати хокей на траві.
-Хокей на траві? -Так.
Роббі майже став чемпіоном світу з карате!
Ось так близько!
Так. А я добре грала в хокей на траві.
Слухайте.
Хай Роббі подумає
над можливістю відкинути традиційну освіту в коледжі.
У такій ситуації чимало людей ідуть у професійні училища
й альтернативні заклади.
Завжди дивіться ширше
на те, яким може бути життя без карате.
Деніел знову продав машину?
Не здається, що Барселони навіть і не було?
Та ні, щось із ним не так.
Психологічно.
Бідолаха бачив смерть хлопця.
А я чув, що він його ще й перекинув.
Ти серйозно? «Перекинув?» Ти наче про горщик кажеш.
Може, виявиш трохи пова…
Трясця, він іде сюди.
Агов! Класний продаж, кузене. Принести бонсай?
Бонсаїв клієнтам більше не треба. Облишмо це.
Це помітні зміни в стратегії.
Чому ви двоє стоїте без діла?
Вечірка на річницю вже за два дні. І знаєте що? Ви в цьому основні.
Я радше був би запасним.
Я хочу, щоб ця річниця була найкращою.
З вас декорації — як у старі часи.
Старі — це ще до карате? Коли ми зафарбовували члени на білбордах?
От бачиш? Ти зрозумів. То вперед. Розвішуйте банер.
Каву облиште, гаразд?
-Можеш туди віднести? -Чудово.
-Привіт. -Привіт.
Є новини. Машину взяв тип із приймальної комісії університету Каліфорнії.
Гадає, що в Сем чудові шанси.
І ти йому дав знижку як для родичів і друзів?
Для неї не треба торувати шлях.
Вона й сама все може.
Чудовий університет, дім поряд, безпека й щастя.
Усе як у нас, так? Безпека й щастя.
Звучить непогано.
Ні, я тобі кажу.
Зараз із цим чоловіком щось серйозно не так.
Ґюнтере, ти такий напружений.
Це м'яко сказано.
Щось сталося?
Пане Брауне.
Пане Сільвере.
Не пригадаю, щоб я вас запрошував. Ба більше, я не хотів, щоб мене знайшли.
Ґюнтере, ти ж колись був чемпіоном, так?
Чудовим бійцем.
А бійці не бояться проблем.
Ви так далеко їхали, аби щось мені сказати. Що саме?
«Секай Тайкай»
і карате загалом
останнім часом у центрі уваги.
А популярність не буває поганою.
Гадаю, ви щойно процитували П. Т. Барнума — відомого власника цирку.
А я не клоун.
Зараз — клоун.
Невже таким залишиться спадок «Секай Тайкай»?
Турнір скасовано. Інших варіантів немає.
Ні, є дещо краще.
Є можливість.
Треба гребти до бурі, а не від неї.
Відновіть турнір.
Ще масштабніше. Хай світ побачить щось добре.
Стався один страшний нещасний випадок із чужорідним об'єктом поза татамі.
Мої піарники таке їдять на сніданок.
Ви справжній дипломат,
навіть у мистецтві застати мене в тому вигляді, у якому потрібно.
З позиції сили.
Це завжди моя позиція.
Та це не ознака помилки.
Визнаю,
якщо «Секай Тайкай» піде в небуття при мені — це трагедія.
Жоден із нас не хоче такого раптового кінця.
Ми мусимо прийняти факт загибелі учасника.
І ми його вшануємо, а не поховаємо пам'ять про нього.
Останній спогад про «Секай Тайкай» може бути з його кров'ю і…
Або ж це може бути свято світових чемпіонів
видатного виду спорту.
Єдиний спосіб навіть задуматися про відновлення турніру —
це згода всіх,
усіх до єдиного
учасників на це.
Усіх сенсеїв.
Пан Браун сказав, що відновлення турніру можливо за загальною згодою.
Не знаю.
Не треба вирішувати зараз. Обговорімо це.
Тихо.
Жодних обговорень.
Мій доджанг осоромлено.
Ми повернемося на турнір
і помстимося за нашого учня.
У нас забрали нашого,
а ми заберемо когось із їхніх.
Ми почнемо тренування.
Нашим бійцем буде Юн.
І нам знадобиться
особливий урок.
Готуйтеся.
Почали!
Показую, учіться.
Квон був твоїм учнем.
Твоїм особливим вибором, так?
Тепер він загинув.
Так не можна викладати в моєму доджангу.
Сильніше!
Я колись тренував особливого учня.
Його звали Тернер.
Під час війни я вивчав тансудо в майстра Кім Сан-Янґа.
І ти навчишся.
Крізе! Дістань мене!
Він пішов на вашу американську війну.
І не повернувся.
Ніякого жалю.
Досить.
Юне!
Готуйся!
Ні!
Мін-Сок!
Ми вчимося через покарання.
Покарання тих, хто підвів команду.
Покарання учнів-невдах.
Покарання тих, хто підвів мене.
Сильніше!
Чон Хі!
Продовжуємо до бездоганності!
Стій!
Не бездоганно!
Продовжимо завтра.
Хлопці, ви розхлябані. Ну-бо, докладіть зусиль.
Ти його чув. Тягни сильніше.
Агов. Як справи в Роббі?
Наче йому згодували канапку з лайном.
Ой.
Дітям важко через скасування турніру майже перед завершенням.
Знаю, але треба жити далі. Іншого вибору немає.
Та й тут багато справ.
Усі при ділі, га?
Так, і ти теж.
-З тебе кульки. -Годі, старий.
-Тобі сподобається. -Маячня.
Чула, кому тато сьогодні продав машину?
Так, разів десять. Він лише про це й торочить.
Міґелю, чув, кому я продав машину?
-Бачиш? -Кому?
Цабе з університету Каліфорнії.
Овва. Сем, це ж чудово.
Так. Але ще зарано.
Так. Без «Секай Тайкай» мрія про Стенфорд трохи накрилася.
-Але я не… -Знаю. Це все для всіх змінило.
То, може, буду ближче до дому й до університету Каліфорнії.
Ага. Бездоганно.
-Я на хвильку, фанати «Бруїнс». -Гаразд.
Алло?
Так. Сенсей Лоуренс теж тут.
Чому? Що сталося?
О, так! А сказали, коли знову розпочнуть?
За пару тижнів? Місяць чи два? Нам летіти назад до Барселони?
Не поспішай.
Гадаєш, не всі погодяться?
Не всі.
Я не погоджуся.
-Що? -Я серйозно.
Нам треба жити далі, ясно?
Ти справді хочеш знову мати справу з Крізом?
Чи знову побачити, як б'ють Роббі?
Ти казав, що немає вибору.
Тепер є.
Роббі не мусить так закінчувати кар'єру.
-Ще можна виграти. -Джонні, хлопець загинув.
-Деніеле… -Нема про що говорити.
-Прошу. -Вибач.
Це моє рішення.
Гаразд?
Нумо. Повертаймося до роботи.
Це ж дурня.
Він і на секунду не замислився.
Тим часом доручив мені надувати кульки — от туфта.
Гадаю, тобі потрібна викрутка Аллена.
У мене руки є.
Ми так далеко просунулися в турнірі й не завершимо бій?
Могли хоч проголосувати.
-Ну ж бо, шмат лайна! -Схоже, не вистачає запчастин.
Нащо таке складне ліжечко?
-Його порекомендували. -Хто?
Знову ЛаРуссо.
-Вони всюди. -Отакої.
Може, це ліжечко для тебе?
Відновлення турніру — це дуже добре,
але ти став успішним на роботі в ЛаРуссо.
Знаю. Вони зробили чимало добра для мене.
Але я не хотів усе життя торгувати машинами.
Без власного додзьо. Я мріяв не про це.
Не всім щастить утілити свої мрії.
Поглянь на Міґеля й Стенфорд.
Але, можливо, це задля того, щоб ми сповна цінували те, що маємо.
А ми з тобою маємо чимало.
Тут спатиме наша донечка.
Так.
Я знаю, що в нашому житті багато доброго.
Просто…
я неготовий зректися мрії.
Я знаю.
Пане Брауне.
Я зміг зв'язатися з усіма сенсеями.
На жаль, рішення не було одностайним.
Усе через ЛаРуссо, так?
Пробачте, пане Сільвере. Імовірно, це на краще.
З вами все добре?
Так, просто
невеличкий приступ нудоти.
-Може, через хвилі? -Ні, не тому.
Скажи капітану змінити курс.
Я мушу відвідати приятеля в Долині.
Це тебе зцілить.
Діду, щодо подій у Барселоні…
Не думай про минуле.
Ми сфокусуємося на майбутньому.
Майстре Кіме, можна поговорити з вами наодинці?
Кажи при всіх, що хочеш розповісти.
Добре.
Щодо сьогоднішнього уроку.
Не думаю, що варто це викладати.
Вона — це не ви.
Я вирішив, що ми не повернемося на «Секай Тайкай».
Це рішення не за тобою.
Але я вирішив по-своєму.
Я відправив Юна деінде.
Ти обрав цей шлях.
Тепер ти маєш те, що тобі більше не належить.
Він має рацію.
Ти не я.
Ти хочеш посісти моє місце.
Але не маєш для цього сили.
Яка сумна доля для старого чоловіка, бо ж цей доджанг помре разом зі мною.
Діду, це наше сімейне карате.
Наша спадщина.
Я можу бути майстринею.
Моє життя вело мене до цього.
Ти матимеш змогу довести, чого варта. Як і він доводив.
Але для цього…
ти мусиш зробити дещо дуже важке.
АВТОСАЛОН ЛАРУССО
Агов.
Які працьовиті в нас чоловіки!
-Цукерочко! -Привіт.
Гарненько надуйте, хай будуть міцні й блискучі.
Усюди їх розвісьте.
Джонні, на тебе чекають для тест-драйву. Просили особисто.
Людина з гарним смаком.
Агов, ЛаРуссо, трохи підтягни ось тут.
Ми знайомі?
Я пам'ятаю всіх ЛаРуссо.
Ой, сонце, привіт. Як тобі Барселона?
Привіт. Добре, так.
Хоч і було трохи похмуро, проте…
Ні, люба, я не про карате.
Розкажи про місто. Про їжу, про іспанців.
А.
-Узагалі-то, чудово. -Ага.
Культура, пляжі.
Це просто…
Чудово вирватися з бульбашки Долини.
-Так. -А що за радощі? Через універ?
Ти що? Вона не піде в університет тут. Вона жадає поїхати звідси.
Ні. Я ж не… Я такого не казала.
Ага. То ми не мали відвертої розмови про це?
Ви всі так думаєте? Чи…
Якщо чесно, я шукала щось подалі від дому.
Просто ще не хотіла казати.
Я знаю, що буде складно через Міґеля й тата.
Я здогадуюся.
Але я розумію. Я так само мислила у твоєму віці.
Але твій батько…
Може, поки не варто підкидати йому такі думки.
-Ага. -І що далі?
Деніел, як ти знаєш, не в собі.
Я про всі його вибрики й коники в салоні,
а про Барселону ні пари з вуст.
Але ти маєш те, чого хотіла, тож різких рухів не робимо, так?
Особисто мені може подобатися його ретельна увага до нашого салону.
-Але… -Не виправдовуйся переді мною.
-Я граю так само. Ануш там, де хочу я. -Ні. Це не гра.
Кінець карате-війн — це добре. І в Деніела все добре.
Усе добре. Але потрібен час, щоб звикнути.
Що це? Я сказав, бонсаїв не треба!
Хіба важко затямити?
Я думав, для клієнтів не треба. А не взагалі всіх бонсаїв.
-Як-от… -Не треба їх, і крапка.
-Ну-бо. -Гаразд.
-Знаєш що? Нумо я… -Ні, я сам…
Ануше!
Прибери.
Урятуй дерево.
А ти завжди таке підмічаєш, чи не так?
-Так. -Це добре.
Агов, кому тут тест-драйв?
Сюди.
Супер, дорого-багато, клас.
Гаразд, поїхали.
Як скажеш.
Ти що в біса коїш? Зупини!
Зупиню, коли все скажу.
Стій чи я сам тебе зупиню.
Я б теж хотів вирішити питання з Барселони,
але атакувати водія — погана ідея.
Навіщо нам аварії?
Тим паче, коли є для чого жити.
Не знаю, чому ти встав між мною і Крізом,
але точно знаю, що ми бажаємо одного.
Повернення турніру.
Я можу зробити це так, щоб усі були щасливі.
ЛаРуссо не схоче слухати, та ми можемо йому допомогти.
-Ні. -Ні?
Так тобі сказав ЛаРуссо?
А діти хоч знають про таку можливість?
Не твоє собаче діло.
Ти справді хочеш покласти край їхнім мріям і надіям?
А як щодо тебе?
Хочеш до кінця життя робити тест-драйви для ЛаРуссо
й багатих виродків, як я?
Знаєш, я поки не готовий її купити.
Але ми ще зустрінемося.
ТЕРРЕНС СІЛЬВЕР
Певно, я почну пакувати речі.
Але знову-таки,
мені нема куди йти.
Шкода.
Ясність прийшла до мене надто пізно.
Я багато помилявся із Квоном.
І з Джонні.
Але ти допоміг Юну.
Замало. І запізно.
Скажу тобі як є, Кім…
я тобі вже не потрібен.
І нікому потрібен не був.
Таким як я настав час
відійти осторонь.
Шкода, що так усе закінчується.
Мені запізно ставати хорошим сенсеєм.
Тим більше — хорошою людиною.
Шлях кулака
дав мені силу впоратися з багатьма труднощами.
Бувають часи в житті й на війні, коли прояви жалю неприпустимі.
Та якщо присвятити цій концепції все життя,
вона тебе поглине.
Я ніколи не міг це контролювати.
Можливо, ти колись зможеш.
Аби досягнути цього…
я теж мушу зробити дещо важке.
То зроби.
Усе, що я сказав, — правда.
Ти — це не твій дід.
Ти очолиш власне додзьо.
І вестимеш його по-своєму.
Тож роби, що маєш.
А я тобою пишатимусь.
Дякую.
Щось я втомився.
Гадаю, мені час відпочити.
-Деніеле? -Я знаю, що ти скажеш.
Мені спало на думку, що ти накопичив травми й напругу, що не мають виходу,
і цю енергію ти переносиш у свою роботу.
Гаразд, я не знаю, що ти хотіла сказати. Ти…
Вона мала висловити це в довільній формі.
Кажи, люба.
Ти зможеш.
Я знаю, в Барселоні все вийшло з-під контролю.
Але, можливо, через це ти стараєшся надто жорстко контролювати все тут.
Я щаслива, що ти працюєш у салоні, але будь собою.
Ти так багато всього пережив,
і стосовно містера Міяґі, і через події на турнірі.
І я певна, що буде лише гірше,
коли Сем відмовиться від університету Каліфорнії.
Стій. Що?
Лейкопластирем це не склеїти,
тому ми мусимо надалі підтримувати одне одного.
Але ти маєш знати, що я завжди тебе кохатиму.
З карате або без нього.
Привіт. Що, почув щось про те, як я трохи спалахнув?
Ти мені довіряєш?
Ну це каверзне запитання, але
так, довіряю.
Ми лише поговоримо.
Без тиску чи зобов'язань.
Що ти…
Це бізнес-зустріч, звичайна й проста.
А бізнес робиться саме завдяки складним розмовам.
Не треба сцен.
Ти не побиратися прийшов, а щось затіяв.
Просто хочеш приховати це, аби ми купилися.
Чого ти боїшся?
Я хочу продовження турніру.
Виграв чи програв.
Хоча очікую перемоги. Команда в мене якісна, самі бачили.
Але все буде чесно.
Я прийшов із прозорими намірами й здаюся на милість твого судження.
Здаєшся? Он як?
Я пропоную ось що.
Ти обираєш місце.
Обираєш суддів. Усе.
Я все підпишу й покрию витрати.
Без ігор.
Лише катарсис.
Тобі це не потрібно.
У чому підступ? Ну справді?
Помста. Так?
За що ти тримаєшся, Сільвере?
Я хочу того ж, що й усі, хто хоче побачити, як це скінчиться.
А це вся моя команда,
ваша команда,
усі сенсеї і діти.
Маячня.
Згоден.
Сказати, чому мені це потрібно?
Бо це все, що в мене лишилося.
Ага.
Це й штук п'ять палаців.
Немає вже палаців.
І немає нащадків.
Немає дружини.
І справжнього дому.
Єдине, що я зараз можу мати, —
це остання перемога.
Тому цінуй кожну мить,
поки не пізно.
Коли ти був у лікарні…
Ти хворієш.
Це м'яко сказано.
Знову маячня.
Якщо хочеш — пересвідчись сам.
Якщо гадаєш, що ми співчуватимемо…
Цього я найменше хочу від будь-кого.
Та вам була цікава моя точка зору — тож ось вона.
Але знайте,
що б ви не вирішили,
це стосується всіх.
Не проводжайте.
Може здаватися, що Сільвер змирився із цим,
та якщо щось піде не так, він завжди небезпечний.
Ми його перемагали. І ще переможемо.
А діти справді цього хочуть?
Так.
А я, можливо, хочу цього найбільше.
Гадаю, це мені потрібно.
Може, тобі теж, якщо чесно подумаєш.
Ти сказав, що довіряєш мені.
А я довіряю тобі, тож…
якщо ти вирішиш це оминути…
ми так і зробимо.
Я можу бути майстринею.
Моє життя вело мене до цього.
Ти зможеш довести, чого варта, як доводив він.
Але для цього…
ти мусиш зробити дещо важке.
Це…
То ось твоє рішення?
Ти підеш проти власного діда?
Хочеш мій доджанг?
Ну то візьми.
Зроби це, слабачко!
Боїшся?
Ще не бездоганно!
Бездоганно.
Що ти зробила?
Те, що мусила.
Як ти й казав,
я очолю цей доджанг.
Але діятиму по-своєму.
І це останній раз,
коли ми бачимося, Джоне.
Я розумію.
Але ти досі встигнеш стати тим, ким хотів.
Хорошим сенсеєм.
Хорошою людиною.
Я так довго був поганцем.
Не думаю, що зможу це змінити.
Що ти робитимеш?
Востаннє спакую речі й повернуся на турнір.
Я маю незавершену справу.
ТАЧКИ ЛАРУССО
-Будьмо. -Будьмо.
О, Роббі.
Давно пора.
Вітаю.
Слухайте всі!
Я хочу всім вам подякувати, що прийшли сьогодні.
Нам дуже пощастило мати поруч сім'ю і друзів.
І вже рідних нам людей, з якими ми обрали разом працювати.
Це сім'я, у якій ми одне одного любимо й підтримуємо за будь-що
й пишаємося кожним нашим спільним кроком уперед.
Після 18 неймовірних років нас іще досі багато чекає попереду.
На початку існування цього бізнесу впевненості майже не було.
Ми знали, що ризикуємо, й не знали, як нас сприйматимуть.
Але ми створили дещо власне.
Ми вірили в одне одного.
Ми вірили в те, що щось із цього вийде,
бо ми мали одне одного.
Тож дякую кожному члену нашої сім'ї —
від старих до найновіших.
-Вип'ємо за наш рух уперед! -Так!
Будьмо.
Дякую.
За автосалон ЛаРуссо!
Оце так веселощі, пане планувальнику вечірок.
-Що задумав на наступний рік? -Облиш.
Кар'єрі планувальника вечірок кінець.
Я сподівалася це почути.
Тату, це правда?
Турнір відновиться?
Це правда,
якщо всі ми цього хочемо.
Тоді вперед.
КАБРА КАЙ
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька