Ми стільки часу витрачаємо на приховання свого я,
щоб ніхто не побачив, ким ми хочемо бути,
що вже важко й згадати, що був час,
коли ми взагалі хотіли показати світові наше справжнє обличчя.
Дуже вражає.
Форма тобі личить.
Сидить нормально? У мене труднощі з наплічниками.
Ось так. Ідеально.
- Що таке? - Нічого.
Кажи.
Неправильне шнурування. Ніхто не помітить.
Що? Допоможи!
Пам'ятаю своє перше засідання військової ради. Справи були дрібніші.
Приватніші.
Однак Озай любив приймати відвідувачів.
Батько каже, він вітає різні думки.
Я б не радив це перевіряти. Поки краще спостерігай і вчися.
Готово.
Як я виглядаю?
Як принц.
Чому йдемо не за курсом? Хто його змінив?
- Лейтенанте Джі, я вас спитав. - Нам дали новий наказ.
- Дали наказ? Хто? - Я.
Ми надто довго грали в наздоганялки. Гадаю, настав час для нової стратегії.
Ви гадаєте?
Це я полюю на Аватара.
Я керую цією місією.
Я командир цього корабля.
А я
адмірал.
Вогняний Повелитель Озай доручив мені
керувати всіма операціями, пов'язаними із захопленням Аватара.
Звісно, я радий вашій допомозі.
Власне, я на неї очікую.
Мені знадобляться всі наявні ресурси,
хай які мізерні.
Зайду пізніше,
обговоримо деякі кадрові зміни, які я бажаю зробити.
А поки продовжуйте.
Що сталося?
Лейтенанте Джі, на первинний курс.
Ви мене чули?
Відновити курс!
Знаєте, яке покарання за бунт?
Так, тому не можу виконати ваш наказ.
Адмірал Жао чітко пояснив накази і те, що нам буде, якщо не дотримаємося.
Ви справді дозволите цьому слимаку вказувати нам, що робити?
Він не знає, що на кону!
Ми не можемо дати йому забрати це після всього, що ми пройшли.
Останні три роки ми мали лише один одного,
і це досі так.
Лише ті, хто на цьому кораблі, знають, як воно було.
Вашої відданості заслуговує не Жао.
- А Зуко. - Відданості?
Генерале, з усією повагою, ваш небіж не знає значення цього слова.
Якби знав, проявляв би до нас, людей, що були з ним три роки поспіль,
набагато більше поваги.
Натомість нам доводилося терпіти його образи, знущання та істерики.
Він не знає, чим ми жертвували,
бо він ніколи не жертвував нічим.
Спитайте будь-кого. Вам скажуть: «Може, він і принц,
але не наш принц».
Пане.
Я знаю, Зуко буває жорстким.
Але ви маєте розуміти, що він багато що пережив.
І знає про пожертву набагато більше, ніж колись дізнаєтеся ви.
АВАТАР: ОСТАННІЙ ЗАХИСНИК
МАСКИ
Вітаю, мудреці. Радий вас бачити.
Мене звати Аанґ, я прийшов відвідати храм Аватара Року.
Бачите,
я Аватар.
Ми в курсі.
Чекайте!
Ви ж маєте бути мирні!
За ним!
Я друг.
Так ми дістанемося храму Аватара Року. Мерщій.
Він десь поряд!
Шукайте всюди.
Спокійно, дівчинко.
Ми вловили запах, так?
Гаразд, Найло. Уперед.
Мене звати Шаю.
Я вірю, що Аватар представляє не якесь одне королівство,
а надію на єдиний світ.
На жаль, Великий Мудрець та інші вважають,
що Вогняний Повелитель — істинний духовний лідер.
Вони збилися зі шляху.
То все це належало Року?
Це реліквії попередніх Аватарів,
які мій дід зібрав, щоб убезпечити.
Я маю зв'язатися з Аватаром Року.
Лише він знає, як мені врятувати друзів.
Я стримуватиму їх скільки зможу.
Відійди.
Великий Мудрецю, цей хлопчик — Аватар. Він надія усього світу.
Згадайте вчення Аватара Року.
Вогонь не має домінувати над іншими стихіями.
Вони мають бути в рівновазі.
Рівновагу може забезпечити лише Вогняний Повелитель Озай.
Це він об'єднає світ, а не Аватар.
І ти гадки не маєш, яким він скоро стане могутнім.
Кажу востаннє:
відійди.
Я не можу.
Тоді ти згориш, як і решта невіруючих.
Хто посмів порушити спокій Аватара?
Це я. Аанґ.
Хіба не прийнято вклонятися старшим?
І відводити очі.
І стрибати на одній нозі.
Пробач мені!
Я не втримався.
Радий тебе бачити, Аанґу,
але чому ти так забарився?
Я думав, ти прийдеш по мою пораду раніше.
Аватарка Кіоши сказала, що я маю розібратися сам.
Що такий мій шлях.
Схоже на неї.
Кіоши завжди була такою...
Я думав, ви всі такі. Хіба Аватари не втілення одне одного?
У нас однакова іскра, але ми різні люди.
Я відрізняюся від Кіоши
так само, як ти відрізняєшся від нас усіх.
Наприклад, яка, за словами Кіоши, роль Аватара?
Вона сказала, що я маю бути лютим, безжальним воїном.
Так, бувають ситуації, коли Аватар змушений вдаватися до сили та залякування,
але окрім того, щоб бути воїном,
Аватар має бути ще й дипломатом.
То ми можемо розв'язувати проблеми світу, нікому не шкодячи?
Ми можемо пробувати, але в разі невдач бувають наслідки.
Болісні... наслідки.
Але, як і Кіоши, я допоможу тобі з твоїм шляхом.
З усім, що треба.
Це стосується Ко.
З усім, крім цього.
- Ти не розумієш. - Це ти не розумієш.
Ко — хижий дух,
який може нашкодити так, як ти не уявляєш.
Спитай Аватара Курука.
У мене немає вибору, а час спливає.
Він схопив моїх друзів, і як нічого не зроблю, то втрачу їх.
Прошу.
Я чув, ти його якось переміг.
Ні, я його не перемагав. Я лише зміг дещо в нього забрати.
Можливо, ти прийшов повернути те, що ти вкрав у мене.
Що ти забрав?
Тотем, який символізує те, що Ко потребує і не може забути.
Кулон належав Матері Облич,
древньому духу, який створював обличчя всім живим істотам.
Завдяки їй у світ прийшла особистість,
і вона... матір Ко.
Ко прагне того, що й ми всі.
Сім'ї.
Тотем?
Можливо, він захоче піти на обмін.
Дякую, Року.
Аанґу!
Сподіваюся, ти врятуєш друзів.
Але, чесно кажучи, для Аватара друзі можуть бути...
перешкодою.
Аватар має приймати неймовірні рішення,
ставлячи потреби світу вище власних.
Тут ми з Кіоши згодні.
Повір мені.
Це врятує тебе й дорогих тобі людей
від страждань.
Що з ними сталося?
Паралізовані.
Усе буде добре.
То це ти Аватар? Не знаю, чому стільки гамору.
Відпусти мене.
Ні, серйозно. Ти маєш мене відпустити.
На мене покладаються люди. Ти не знаєш, що на кону.
Я чула історії про те, як ти врятуєш світ.
Справа така.
Декого не треба рятувати.
Дехто порозумівся зі світом.
Є Маги Вогню, Землі,
ще чогось,
і всі вони чогось хочуть.
Готові за це битися.
Якщо ти розумний, просто сидиш склавши руки, чекаєш, поки вляжеться пил,
і підбираєш за ними уламки.
На мій погляд, зі світом усе гаразд.
Час вийшов, Аватаре.
Ти впоралася.
Ти його схопила.
Можеш перерахувати.
Я тобі довіряю. Знаєш чому?
Бо якщо чогось бракує, ти по нас прийдеш?
Бо ти такий гарнюня!
І обережно. Цей ось багато кому заважає.
Поблизу купа мисливців.
З якими не варто жартувати.
До зустрічі, Аватаре.
Дозволь мені зробити те, що я мушу, і присягаюся, я повернуся.
Мої друзі в небезпеці, і врятувати їх можу лише я.
Якщо я зараз не повернуся, втрачу їх назавжди.
Чому? Чому ти мене не слухаєш?
Знаєш, як це, коли на тебе покладаються?
Коли від тебе залежать життя.
Знаю.
То дозволь їх урятувати!
Ні.
Ти не міг завжди бути таким.
Що з тобою сталося?
Сили Царства Землі зосереджені вздовж південного узбережжя.
Ми спробували обійти з флангу, та вони подовжують лінію.
Може, взяти в кліщі?
Їх оточують скелі. Вони можуть обійти будь-яку атаку.
Що б ти зробив?
- Ваша високосте, я б... - Не ти.
Зуко.
Що б ти зробив?
Тактика рогів. Охопити фланги, залишаючи вихід, щоб їх витягнути.
Ти не чув генерала? Їх з одного боку захищають скелі.
Танки тундри піднімуться ними.
Вони Маги Землі.
Наші танки за кілька секунд поховають під камінням.
Я...
Генерале.
Ми можемо просунути дивізіон... тут.
Поки ворог спрямовуватиме вогневу міць туди,
ми нападемо в цій точці... і в цій.
Якщо відправити їх у центр, як вони повернуться?
Ніяк.
Але ми їх втратимо.
Ви ними пожертвуєте.
Жертва — це частина війни.
Який дивізіон ти пропонуєш?
Сорок перший. Там здебільшого новачки.
Витратний матеріал.
Добре.
Цього з підручників не навчитися.
Маленькому хлопчику не варто гратися у війну.
Це жахливий план.
Що ти сказав?
Я сказав, що це жахливий план!
Солдати помруть, і заради чого?
Це не гідно офіцера Народу Вогню.
Ти смієш сумніватися...
Годі!
Є лише один спосіб це вирішити.
Аґні Кай.
Там хтось є.
Пропустіть! Знаєте, хто я?
Авжеж, знаємо.
Як і знаємо, що ви не виконуєте мої накази,
а зневажаючи мене, ви ганьбите свого батька,
що не дивно, враховуючи те, що я чув.
Ми візьмемо Аватара.
Через мій труп.
Спокусливо.
Однак...
Стрільці Юянь.
Озай люб'язно позичив їх мені.
Кажуть, вони можуть відстрелити світлячку крила
з тисячі кроків.
Гадаю...
це для них буде не складно.
Куди ви його везете?
На ніч у фортецю Похай.
А звідти в столицю.
Упевнений, Вогняному Повелителю не терпиться отримати здобич.
Він вже довго чекає, і я не хочу розчаровувати його більше,
ніж він вже є.
Східним перевалом дійдемо до ночі.
- Принце Зуко. - Пильнуватимемо стрільців.
Жао їх приставить до Аватара...
Зуко!
Фортеця Похай непроникна.
Чому б іще Жао сказав, що їде туди?
Він знає, що напасти на неї — самогубство.
Цілі армії зазнавали в цьому невдачі.
Більше того, Похай знаходиться на землях Народу Вогню.
Це буде порушення твого вигнання.
- Мені байдуже. - Озаю — ні. Якщо він дізнається...
- Але Аватар... - Його втрачено!
Поки що.
Зараз Жао має перевагу.
Та рано чи пізно він припуститься помилки, і тоді ми зробимо наш хід.
А поки
терпіння.
Опустіть це.
Повідом Вогняному Повелителю всі деталі захоплення.
Вкажи, що я не шкодував зусиль, щоб знешкодити його.
І треба додати кілька слів від Аватара.
Якщо не для Вогняного Повелителя, то для нащадків.
Отже,
Аватаре,
ти чув моє ім'я до того, як я тебе схопив,
чи це було вперше?
Прошу. Ви маєте відпустити мене.
Ні. Охоронців четверо, а не троє,
і обидві його руки, а також ноги, у кайданах.
- Записуй усе правильно. - На кону невинні життя!
Я не можу знову всіх підвести.
Не знову.
На твоєму місці
я б менше думав про минуле,
а більше про майбутнє.
Я хвилююся не про своє майбутнє.
Серйозно?
Ну, я б трохи хвилювався.
Та ні, тебе не вб'ють.
Помреш — переродишся.
Доведеться знов шукати Аватара.
Тож... ти житимеш.
Хоч і не добре.
Дмухай гарячим повітрям скільки хочеш. Твоя доля не зміниться.
Що ти робиш? Не записуй цього.
Ми вірні сини й доньки вогню,
вищої стихії.
Досі на нашому шляху до перемоги стояла лише одна річ.
Аватар.
І сьогодні ми зробили те, що не вдавалося ще нікому.
Ми захопили Аватара!
Це лише перший крок.
Попереду могутні битви.
Але не сьогодні.
Сьогодні
ми святкуватимемо!
Ми прославлятимемо міць Народу Вогню!
Тпру.
Ти все привіз?
Стільки вина, скільки влізло.
Гарна буде нічка, га?
Сподіваюся, вогню буде менше, ніж на день народження Ана.
Мої брови тільки відросли.
- Чисто. - Відчиняй ворота!
Хлопець привіз добро.
Хто там?
Бий на сполох.
Хто ти?
Так. Спершу тікати, потім говорити.
Додай повну стенограму моєї промови,
але заміни «вірний» на «відданий».
Так більш особисто.
І подбай, щоб Великий Мудрець мав усе необхідне для дослідження.
Пане, то «вірний» чи «відданий»?
Аватар утік!
- Он! На стіні! - Не пустіть їх до воріт!
Аватар! Зупиніть його!
Ось, тримай.
Стрибай!
Стримати вогонь!
Аватар потрібен... живим.
Що ти робиш?
Відчинити ворота!
- Пане? - Виконуйте!
Негайно!
Відчинити ворота!
Дострелиш?
Прибери його.
Убити найманця
і повернути Аватара!
Негайно!
Куди вони поділися?
Перевірте там!
Щось бачите?
Сюди!
У мене неподалік човен.
Нам нікуди не можна. Адже солдати досі там.
Сюди!
Не рухайся.
Ти поранений.
- Я хочу допомогти. - Мені не треба.
Гаразд.
Як скажеш.
Що?
Нічого.
Можна дещо спитати?
Можливо, трохи особисте.
Козяча шерсть чи кроляча?
Твій пензель для каліграфії. Козяча шерсть чи кроляча?
Твої букви такі акуратні. Мені так не вдавалося.
Ченці казали, що послід лемура розбірливіший за мої мазки.
Слухай,
я знаю, що дарма взяв твій записник,
і мені шкода.
Він мене врятував. Справді.
У тебе інформації про минулих Аватарів як ні у кого більше.
Усі ченці Повітряні Кочівники зникли.
У мене був лише твій записник.
Не передати, скільки ночей я його читав.
Ти мені допоміг.
Тобто він мені допоміг.
Козяча шерсть.
Жорсткіша, кращий контроль.
Вчителі змушували мене тренуватися щоранку.
Не пускали на тренування з бою,
доки не зроблю 100 вертикальних штрихів і 100 горизонтальних.
Мене теж!
Хіба що у мене були духовні дослідження.
Часто, коли я мусив медитувати, насправді я спав.
Мене завжди ловили. Мабуть, видавало те, що я хропів.
Ті люди — то Народ Вогню.
Так.
Вони ж на твоєму боці. Чому ти з ними б'єшся?
Вони не на моєму боці.
Але будуть. Коли я тебе полоню й поверну, я...
Зловивши тебе, зможу повернутися додому.
І стати законним спадкоємцем Вогняного Повелителя.
Ти цього хочеш? Бути Вогняним Повелителем?
Так. Звісно. Цього від мене всі очікують.
Ґіатсо.
Мій колишній учитель.
Він казав, що нас не мусять хвилювати чужі очікування.
Знаю. Це не так просто.
Тобто я ж Аватар, і... цього від мене всі очікують.
Я лише про це й непокоюся.
Може, тобі не треба бути як решта Магів Вогню.
Може, ти станеш кращим за них.
Ти знаєш, що Повелитель чинить неправильно,
тож не треба бути як він.
Ти можеш проявляти співчуття.
Як ти смієш?
Я кронпринц Народу Вогню. Я буду прикладом для всіх Магів Вогню.
А мій батько — велика людина.
Співчуття?
Співчуття — ознака слабкості.
Вибач. Не хотів тебе скривдити.
Мені здається, тебе вже кривдили більш ніж достатньо.
Приготуйся.
Батьку?
Я ж тут для дуелі з генералом Лі.
Ти тут, бо не поважаєш нашу армію.
- Це неправда. - Та невже?
Навіть коли вони придумують жахливі плани?
Мої плани!
Мою стратегію. Мою армію. Ось, що ти образив.
Пробач, батьку. Я не хотів.
- Вставай. - Ні, прошу, батьку.
Вставай!
Брате!
Не роби цього.
Він твій син.
Побачимо.
Вставай і бийся, принце Зуко,
щоб навчитися поваги.
Це все? Викладися на повну.
Співчуття — ознака слабкості.
Солдати пішли,
ти зможеш повернутися до корабля непоміченим.
Знаєш, що найгірше, коли народився 100 років тому?
Я сумую за друзями.
За Кузоном.
Він був найкращим.
Він був з Народу Вогню.
Якби ми були знайомі тоді...
думаєш, ми могли б подружитися?
Відпочиньте, пане. Ми будемо на варті.
З'явиться принц — доповімо.
Дякую, лейтенанте. Та я почекаю ще трохи.
І ви помиляєтеся.
Ніби йому байдуже.
Зуко переймається занадто сильно,
особливо через людей на цьому кораблі.
Звісно, пане.
Лейтенанте, ви ніколи не замислювалися,
як вам та решті дісталася ця місія?
Лікар створює спеціальний трав'яний бальзам особисто для тебе.
Гарна новина — із твоїм зором усе буде добре,
а це означає, що тобі пощастило і далі купатися в променях моєї краси.
Зараз невдалий час.
- Хочу поговорити із сином. - Він поранений.
- Одужає. - Але ніколи не зцілиться.
Лікар каже, ти швидко одужаєш.
Тобто твоє тіло сильне, це добре.
Однак твій дух
ще потребує зміцнення.
Сьогодні ти стримався.
Може, ти сприйняв це як знак поваги, але це не так. Це була слабкість.
Ти маєш позбутися цієї слабкості.
Будь готовий відмовлятися від слабких, щоб бути сильним.
Ось що робить нас Народом Вогню.
Ось чому ми жертвуємо 41-м дивізіоном.
Ось що ти мусиш робити.
Іноді слабкі стають сильнішими.
Іноді їм треба просто дати шанс.
Я припустився помилки.
Носився з тобою, і це зробило тебе м'яким, як твоя матір.
Оскільки тобі не вдається навчитися в стінах цього палацу,
можливо, вимоги зовнішнього світу стануть кращим учителем.
Ти поїдеш негайно, і не повернешся,
доки...
доки не подолаєш найбільшу загрозу для долі нашої нації.
Ти знайдеш, захопиш і привезеш мені Аватара.
Ноги твоєї не буде на наших землях, доки це завдання не буде виконано.
Під загрозою найсуворішого покарання!
Озаю! Не можна!
Брате, це все.
О.
І оскільки тебе так хвилює 41-й дивізіон,
бери його із собою
як команду.
Як 41-й?
Це ж ми 41-й.
І ви всі живі завдяки жертві мого небожа.
Там щось є.
Це він. Киньте канати.
- Ти поранений. - Усе гаразд.
Тебе мають оглянути.
Бувало й гірше.
Я не питатиму, де ти був, але на майбутнє, племіннику,
я був би вдячний, якби ти повідомляв, живий ти чи ні.
Нас і так небагато таких, кого турбують...
такі речі.
Увага!
Наш принц повернувся.
- Оп! - Оп!
Що відбувається?
Сумували за тобою на вечері музики.
Дивовижно, як далеко ми можемо зайти, щоб приховати себе від світу.
Можливо, ми не хочемо, щоб люди знали,
наскільки вони нам дорогі...
і це дивно, бо насправді ми заради них готові на все.
Долати неймовірні відстані.
Ризикувати життями.
Навіть битися з монстрами.
Але може бути страшно визнати, що тобі потрібні люди.
Хтось може бачити в цьому слабкість. Перешкоду.
Зрештою, що може бути боліснішим, ніж втрата дорогої людини?
Чи гірше...
Ґіатсо?
...дізнатися, що дорога тобі людина тебе кинула.
Обговоримо це, коли я повернуся?
Звісно.
Коли я врятую друзів, у нас буде більше часу.
Мабуть, тому ми відчуваємо потребу ховатися і захищатися.
І одягаємо маску.
Причину зрозуміти неважко.
Важко знати, що іноді...
маска — це те, ким ми є насправді.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда