Vi bruker så mye tid på å skjule hvem vi egentlig er
og sørge for at ingen ser den vi virkelig vil være.
Det er vanskelig å huske at det var en tid da vi ville vise verden vårt sanne ansikt.
Veldig imponerende.
Uniformen kler deg.
Ble det riktig? Jeg slet med skulderbeskyttelsen.
Sånn. Perfekt.
- Hva er det? - Ingenting.
Si det.
- Hanskene dine er feil. Ingen merker det. - Hjelp meg å fikse dem!
Jeg husker mitt første krigsrådsmøte. De var mindre på den tiden.
Mer privat.
Men Ozai ser ut til å like å ha et publikum.
Far sier han liker ulike meninger.
Jeg fraråder å teste det. Best å observere og lære nå.
Sånn.
Hvordan ser jeg ut?
Som en prins.
Hvorfor er vi ute av kurs?
- Jeg stilte deg et spørsmål. - Vi fikk nye ordre.
- Nye ordre? Av hvem? - Av meg.
Vi har prøvd å ta dem igjen for lenge. Det er på tide med en ny strategi.
Tror du det?
Det er jeg som jakter på avataren. Jeg har ansvaret for dette oppdraget.
Jeg er kommandanten på dette skipet.
Og jeg er admiral.
Ildherren Ozai har gitt meg ansvaret for alle operasjoner knyttet til avataren.
Jeg ønsker selvsagt din hjelp. Jeg forventer det.
Jeg trenger alle ressursene jeg har, uansett hvor minimale de er.
Jeg kommer senere
for å diskutere noen personalendringer jeg vil gjøre.
Inntil da, fortsett.
Hva har skjedd?
Gjenoppta opprinnelig kurs.
Hørte du meg?
Gjenoppta kurs!
Vet du hva straffen for mytteri er?
Ja, derfor kan jeg ikke gjøre som du sier.
Admiral Zhao var tydelig med ordrene og hva som skjer om vi ikke følger dem.
Skal dere virkelig la denne sneglen fortelle oss hva vi skal gjøre?
Han vet ikke hva som står på spill!
Vi kan ikke la ham ta dette fra oss nå.
De siste tre årene har vi bare hatt hverandre,
og det stemmer fortsatt.
Det er bare vi som vet hvordan det har vært.
Zhao er ikke den som fortjener deres lojalitet.
- Men Zuko. - Lojalitet?
General, med all respekt, nevøen din vet ikke hva ordet betyr.
Om han gjorde det, ville han vist oss, som har vært med ham i tre år,
mye mer respekt.
I stedet har vi måttet tåle fornærmelsene og mishandlingen og raserianfallene hans.
Han bryr seg ikke om hva vi har ofret, for han har aldri ofret noe.
Hvis du spør folk, sier de: "Han er kanskje en prins,
men han er ikke vår prins."
Sir.
Jeg vet at Zuko har dårlige sider.
Men du må forstå at han har vært gjennom mye.
Han vet mye mer om offer enn du aner.
MASKER
Vær hilset, vismenn. Godt å se dere.
Jeg heter Aang, og jeg skal besøke Rokus helligdom.
Dere skjønner, jeg er avataren.
Det vet vi.
Vent!
Dere skal være fredens menn!
Etter ham!
Jeg er en venn.
Denne tar oss til avatar Rokus alter.
Han må være nær!
Let overalt.
Rolig, jente.
Har du funnet et spor?
Ok, Nyla. Kom igjen.
Jeg heter Shyu.
Jeg tror at avataren ikke representerer ett kongerike,
men håpet om en samlet verden.
Dessverre tror Vismannen og de andre at Ildherren
er deres sanne åndelige leder. De har gått seg vill.
Så alt dette tilhørte Roku?
Dette er relikvier fra tidligere avatarer som bestefaren min samlet.
Jeg må få kontakt med avatar Roku. Han må hjelpe meg å redde vennene mine.
Jeg holder dem unna så lenge jeg kan.
Gå til side.
Vismann, denne gutten er avataren. Han er et håp for verden.
Husk avatar Rokus lære.
Ild skal ikke dominere de andre elementene,
men være i balanse med dem.
Den eneste som kan gi balanse, er Ildherren Ozai.
Han vil forene verden, ikke avataren.
Og du aner ikke hvor mektig han snart vil bli.
Nå, for siste gang,
gå til side.
Jeg kan ikke.
Da skal du brenne sammen med resten av de ikke-troende.
Hvem våger å forstyrre avatarens fred?
Det er meg, Aang.
Er det ikke vanlig å bøye seg for de eldre?
Vende blikket vekk?
Og hinke på ett bein?
Tilgi meg!
Jeg kunne ikke motstå.
Det er godt å se deg, men hva tok så lang tid?
Jeg trodde du ville be meg om råd før.
Avatar Kyoshi sa at jeg må finne ut av ting selv.
- At det var en del av reisen min. - Høres ut som henne.
Kyoshi har alltid vært...
Er ikke alle sånn? Er ikke avatarer inkarnasjoner av hverandre?
Vi deler den samme gnisten, men har ulike personligheter.
Jeg og Kyoshi er forskjellige, akkurat som du er ulik oss.
For eksempel, hva sa Kyoshi at avatarens rolle var?
Hun sa jeg måtte være en brutal, nådeløs kriger.
Ja, av og til må avataren ty til makt og trusler,
men i tillegg til å være en kriger, må avataren også være en diplomat.
Kan vi løse verdens problemer uten å skade noen?
Vi kan prøve, men det får konsekvenser om vi mislykkes.
Smertefulle konsekvenser.
Men som Kyoshi, er jeg her for å hjelpe deg på reisen.
- Hva enn du trenger. - Det har med Koh å gjøre.
Alt annet enn det.
- Du forstår ikke. - Du forstår ikke.
Koh er en rovånd som kan skade deg på måter du ikke kan forestille deg.
Bare spør avatar Kuruk.
Jeg har ikke noe valg, og jeg går tom for tid.
Han fanget vennene mine. De er borte for alltid om jeg ikke gjør noe.
Vær så snill. Du har beseiret ham en gang.
Nei, jeg har aldri beseiret ham. Jeg klarte bare å ta noe fra ham.
Kanskje du har kommet for å gi tilbake det du stjal fra meg.
Hva tok du?
Et totem som representerer noe Koh trenger og ikke kan glemme.
Smykket tilhørte Ansiktenes mor,
en eldgammel ånd som lagde ansikter til alle levende vesener.
Det er på grunn av henne at identitet kom til verden,
og hun er Kohs mor.
Koh lengter etter det samme som alle andre, familie.
Et totem?
Høres ut som noe han er villig til å bytte mot. Takk, Roku.
Aang!
Jeg håper du redder vennene dine.
Men sannheten er at for avataren kan venner være...
...en belastning.
Avataren må ta de umulige valgene og sette verdens behov foran sine behov.
Kyoshi og jeg er enige om det.
Stol på meg.
Det vil spare deg og de du er glad i for mye smerte.
Hva skjedde med dem?
Paralysert.
Alt kommer til å gå bra.
Så du er avataren? Jeg forstår ikke alt oppstyret.
Du må la meg gå.
Nei, virkelig. Folk trenger meg. Du vet ikke hva som står på spill.
Jeg har hørt historiene om hvordan du skal redde verden.
Her er greia. Noen av oss trenger ikke å reddes.
Noen av oss har funnet ut av verden.
Du har ildtemmere og jordtemmere og andre temmere,
og alle vil ha noe.
De vil kjempe for det.
Om du er smart, venter du til støvet legger seg,
og så forsyner du deg av restene.
For min del er verden fin som den er.
Tiden er ute, avatar.
Du klarte det.
Du tok ham faktisk.
Tell det gjerne.
Jeg stoler på deg. Vet du hvorfor?
Om noe mangler, kommer du etter oss?
Fordi du er så søt.
Forsiktig. Folk er etter ham.
En gjeng jegere har snust rundt. Folk man ikke skal kødde med.
Vi sees, avatar.
Bare la meg gjøre det jeg må, så lover jeg at jeg kommer tilbake.
Vennene mine er i fare, og jeg er den eneste som kan redde dem.
Om jeg ikke drar tilbake snart, mister jeg dem for godt.
Hvorfor hører du ikke på meg?
Vet du hvordan det er når andre trenger deg? Å ha noens liv i dine hender?
Ja.
Så la meg redde dem!
Nei.
Du kan ikke alltid ha vært sånn.
Hva skjedde med deg?
Jordrikets styrker er ved sørkysten.
Vi prøvde å flankere dem, men de forlenger linjen.
Hva med en knipetangmanøver?
De er forankret ved klippene. De kan omgå alle angrep.
- Hva ville du gjort? - Jeg ville...
Ikke du.
Zuko. Hva ville du gjort?
Horns taktikk. Omslutt flankene, lag en fluktrute for å lokke dem ut.
Hørte du ikke generalen? De er beskyttet av klipper på én side.
Tundratanksene kommer over toppen.
De er jordtemmere.
Tanksene våre blir begravd av steiner på sekunder.
General.
Om vi sender en tropp hit.
Med fiendens fokus på avledningsmanøveren, kan vi sette i gang angrep her og her.
Hvordan skal de klare å trekke seg tilbake?
- Det gjør de ikke. - Vi mister dem.
Du skal ofre dem.
Offer er en del av krig.
Hvilken tropp foreslår du?
Tropp 41. For det meste nye rekrutter. De kan ofres.
Bra.
Dette er ikke noe man lærer i en lærebok.
Små gutter burde vite bedre enn å leke krig.
For en fryktelig plan.
Hva sa du?
Jeg sa det er en fryktelig plan!
Soldater vil dø, og for hva? Det er uverdig for en ildnasjonsoffiser.
- Våger du å betvile... - Nok!
Det er bare én måte å løse dette på.
Agni Kai.
Det er noen der ute.
- Slipp oss gjennom! Vet dere hvem jeg er? - Selvsagt gjør vi det.
Og vi vet at du trosser mine ordre,
og ved å være respektløs mot meg, vanærer du faren din,
noe som ikke burde være overraskende, gitt historiene jeg har hørt.
Vi tar avataren.
Over mitt lik.
Fristende.
Men...
Yuan-bueskyttere.
Ozai var snill nok til å låne meg dem.
Det sies at de kan skyte vingene av en ildflue fra tusen steg unna.
Jeg antar...
...at dette ikke blir en stor utfordring.
- Hvor skal du ta ham med? - Til Pohuaifortet for natten.
Så rett til hovedstaden.
Jeg er sikker på at Ildherren er ivrig etter å få premien sin.
Han har ventet lenge, og jeg vil ikke at han blir mer skuffet
enn han allerede har blitt.
Tar vi Østpasset, når vi Pohuai i kveld. Vi må se opp for bueskytterne.
- Zhao vil nok sette dem ved avataren... - Zuko!
Pohuaifortet er ugjennomtrengelig. Hvorfor tror du Zhao sa at han skulle dit?
Han vet at det er selvmord å angripe. Hele hærer har prøvd og feilet.
Ikke bare det, men Pohuai ligger innenfor Ildnasjonens grenser.
Da bryter du forvisningen din.
- Jeg bryr meg ikke! - Ozai gjør det, og om han finner ut...
- Avataren... - Han er borte!
Foreløpig.
Akkurat nå har Zhao overtaket.
Men før eller siden vil han gjøre en feil, og det er da vi kan angripe.
Frem til da, tålmodighet.
Noter dette. Ildherren vil vite alt om hvordan vi fanget avataren.
Gjør det tydelig at jeg ikke sparte på noe for å ta ham.
Vi bør legge til noen tanker fra avataren selv.
Om ikke for Ildherren, så for ettertiden.
Nå,
avatar,
hadde du hørt navnet mitt før du ble tatt, eller var det første gang?
Vær så snill. Du må la meg gå.
Nei. Det er fire vakter, ikke tre,
og både hendene og føttene hans er lenket.
- Det må være riktig. - Det står uskyldige liv på spill.
Jeg kan ikke svikte alle igjen.
Ikke igjen.
Hvis jeg var deg,
ville jeg tenkt mindre på fortiden og mer på fremtiden.
Jeg er ikke redd for min fremtid.
Virkelig?
Jeg ville bekymret meg litt.
Du blir ikke drept. Hvis du dør, blir du bare gjenfødt.
Da må vi begynne å lete etter avataren på nytt, så du får leve.
Men ikke godt.
Blås så mye du vil. Det endrer ikke skjebnen din.
Hva gjør du? Ikke skriv ned det.
Vi er ildens lojale sønner og døtre,
det overlegne elementet.
Til nå har bare én ting stått i veien for seier.
Avataren.
Og i dag har vi gjort noe ingen har klart før.
Vi har fanget avataren!
Dette er bare første steg.
Det blir store slag å kjempe.
Men ikke i kveld.
I kveld skal vi feire!
Vi skal prise Ildnasjonens ære!
- Fikk du med deg alt? - Så mye vin jeg kunne.
Det blir litt av en kveld.
Får håpe det er mindre ildspruting enn på Ahns bursdag.
Øyenbrynene mine vokste nettopp ut.
- Alt klart. - Åpne porten!
Denne fyren har varene.
Hvem er det?
Slå alarm.
Hvem er du?
Løp nå, snakk senere.
Husk å ta med hele talen min,
men endre "lojal" til "trofast". Det høres mer personlig ut.
Sørg også for at Vismannen har alt han trenger til forskningen.
Var det "lojal" eller "trofast"?
Avataren har rømt!
- På veggen! - Ikke la ham komme til porten!
Avataren! Stopp ham!
Der er han!
Her. Ta denne.
Hopp på!
Ikke skyt.
Jeg trenger avataren i live.
Hva gjør du?
Åpne porten!
- Sir? - Gjør det!
Nå!
Åpne porten!
Kan du treffe?
Drep ham.
Drep leiesoldaten og finn avataren!
Nå!
Hvor ble de av?
Sjekk der borte!
Så du noe?
Her borte!
Jeg har en liten båt.
Vi kan ikke dra noe sted med soldatene der ute.
Denne veien!
Du bør ikke røre på deg.
Du er skadet.
- Jeg vil hjelpe. - Det trengs ikke.
Greit.
Som du vil.
Hva?
Ingenting.
Kan jeg spørre deg om noe?
Det er kanskje litt personlig.
Geitehår eller kanin?
Kalligrafipenselen din. Geitehår eller kanin?
Skrifttegnene dine er så fine. Jeg får det aldri til så bra.
Munker sa at lemuravføring var mer leselig enn penselstrøkene mine.
Jeg vet at jeg ikke burde ha tatt notatboken din,
og jeg er lei for det.
Den har vært en livredder. Virkelig.
Du har informasjon om tidligere avatarer som ingen andre har.
Alle luftnomademunkene er borte. Jeg hadde bare notatboken din.
Jeg vet ikke hvor mange netter jeg satt oppe og leste. Du hjalp meg mye.
Den hjalp meg mye.
Geitehår.
Det er stivere, mer kontroll.
Lærerne fikk meg til å øve hver morgen.
Jeg fikk ikke kamptrening før etter 100 vertikale strøk og 100 horisontale.
Jeg også!
Men min var for åndelige studier.
Når jeg skulle meditere, sov jeg faktisk.
Jeg ble alltid tatt. Det hjalp nok ikke at jeg snorket.
- De der ute er Ildnasjonen. - Ja.
Så de er på din side. Hvorfor kjemper du mot dem?
De er ikke på min side. De blir det når jeg fanger deg.
Om jeg fanger deg, kan jeg dra hjem
og ta min plass som Ildherrens rettmessige arving.
Er det det du vil? Å bli den neste Ildherren?
Ja. Selvsagt. Det er det alle forventer av meg.
Gyatso. Han var læreren min.
Han sa vi ikke kan bry oss om andres forventninger.
Jeg vet det. Det er ikke så lett.
Jeg er avataren, og det er det alle forventer av meg.
Alt jeg gjør, er å bry meg om det.
Kanskje du ikke må være som de andre ildtemmerne.
Kanskje du kan være bedre enn dem.
Du vet at det Ildherren gjør er galt, så du trenger ikke være som ham.
Du kan vise litt medfølelse.
At du våger?
Jeg er Ildnasjonens kronprins, et forbilde for alle ildtemmere.
Og min far er en stor mann.
Medfølelse?
Medfølelse er et tegn på svakhet.
Jeg mente ikke å såre deg.
Jeg har en følelse av at du har blitt såret mer enn nok.
Gjør deg klar.
Far?
Jeg er her for å duellere mot general Li.
Du er her fordi du ikke har respekt for militæret.
- Det er ikke sant. - Virkelig?
Selv når de har fryktelige planer?
Planene mine!
Strategien min. Militæret mitt. Det er det du har fornærmet.
Jeg mente ikke å være respektløs.
- Reis deg. - Nei! Vær så snill.
Reis deg!
Bror!
Ikke gjør dette. Han er sønnen din.
Vi får se.
Reis deg og kjemp, prins Zuko, så du kan lære litt respekt.
Er dette alt? Gi meg alt.
Medfølelse er et tegn på svakhet.
Soldatene er borte, så du bør kunne dra tilbake til skipet
uten å bli oppdaget.
Vet du det verste ved å være hundre år gammel?
Jeg savner vennene mine.
Som Kuzon.
Han var best.
Og han var fra Ildnasjonen.
Om vi kjente hverandre da...
...kunne vi ha vært venner?
Du bør legge deg. Vi holder vakt. Vi sier fra om det er tegn til prinsen.
Takk, løytnant, men jeg venter litt til.
Du tar feil.
Om at han ikke bryr seg.
Zuko bryr seg heller for mye, spesielt om menneskene på skipet.
Selvsagt.
Løytnant, har du noen gang lurt på
hvordan du og de andre fikk dette oppdraget?
Legen lager en spesiell urtebalsam til deg.
Den gode nyheten er at synet ditt blir bra,
som betyr at du får fortsette å nyte min skjønnhet.
Det passer dårlig nå.
- Jeg skal se min sønn. - Han er skadet.
- Han blir bra. - Men aldri frisk.
Legen sier at du kommer deg raskt. Kroppen din er sterk.
Men ånden din trenger fortsatt å styrkes.
Du holdt igjen i dag.
Kanskje du så på det som respekt, men det var svakhet.
Du må kvitte deg med svakheten.
Du må være villig til å gi opp det svake og bli sterk.
Det er det som gjør oss til Ildnasjonen. Derfor ofrer vi tropp 41.
Det er det du må gjøre.
Noen ganger kan de svake bli sterkere.
Noen ganger må man bare gi dem en sjanse.
Jeg har gjort en feil.
Jeg har beskyttet deg, og det har gjort deg myk som moren din.
Siden du virker ute av stand til å lære innenfor palassets vegger,
vil kanskje kravene fra verden utenfor være en bedre lærer.
Du skal dra herfra umiddelbart, og du skal ikke komme tilbake
før...
...du har overvunnet den største trusselen mot vår nasjons skjebne.
Du skal finne, fange og gi meg avataren.
Du får ikke sette en fot innenfor grensene før oppgaven er fullført.
Under trussel om strengeste straff!
Ozai! Du kan ikke!
Bror, det er gjort.
Siden du er så glad i tropp 41,
ta dem med deg som mannskap.
Tropp 41?
Vi er tropp 41.
Og dere er i live på grunn av min nevøs offer.
Det er noe der ute.
Det er ham. Slipp ned repene!
- Du er skadet. - Det går bra.
- Vi bør få noen til å se på det. - Jeg har taklet verre.
Jeg skal ikke spørre deg hvor du dro, men i fremtiden,
hadde jeg satt pris på om du sier ifra om du fortsatt er i live.
Det er faktisk noen av oss som bryr seg om sånne ting.
Hør etter!
Prinsen vår er tilbake.
Hva skjer?
De må ha savnet deg på musikkvelden.
Det er utrolig hvor langt vi vil gå for å skjule vårt sanne jeg.
Kanskje vi ikke vil at folk skal vite hvor mye de betyr for oss.
Noe som er rart, for sannheten er at vi ville gjort hva som helst for dem.
Vi hadde reist utrolige avstander.
Risikert livene våre.
Til og med slåss mot monstre.
Det kan være skummelt å innrømme at man trenger folk.
Noen vil kanskje se det som en svakhet. En belastning.
- Lenge siden sist. - Hvordan går det?
Tross alt, hva gjør vondere enn å miste en du elsker?
Eller verre...
Gyatso?
...å finne ut at noen du elsker har forlatt deg.
Kan vi snakke senere?
Selvsagt.
Når jeg har reddet vennene mine, har vi mer tid.
Det er vel derfor vi føler behov for å gjemme oss og beskytte oss.
Så vi tar på en maske.
Det er ikke vanskelig å forstå hvorfor.
Det som er vanskelig, er å vite at av og til
er masken den man egentlig er.
Tekst: Trine Friis