Tak dlouho skrýváme své skutečné já
a snažíme se, aby nikdo neviděl, kým opravdu chceme být,
až mnohdy zapomínáme,
že jsme kdysi světu svou pravou tvář ukazovali s nadšením.
Moc ti sluší.
Ta uniforma ti opravdu padne.
Vážně? Nějak mi nesedí v ramenou.
Tak. Dokonalé.
- Co je? - Nic.
No tak.
Máš špatně sešněrované rukavice. To nevadí.
Cože? Tak mi pomoz!
Moje první zasedání válečné rady nebyla taková událost.
Bývalo to soukromější.
Ozai má ale očividně rád publikum.
Otec si prý váží názorů druhých.
Být tebou bych ho nebral za slovo. Zatím raději sleduj a uč se.
Tak.
Jak vypadám?
Jako princ.
Proč jsme mimo kurz? Kdo ho změnil?
- Na něco se ptám, poručíku. - Máme nové rozkazy.
- A kdo vám je dal? - Já.
Honíme se za ním už dost dlouho.
Myslím, že je čas na novou strategii.
Tak vy myslíte?
To já tu lovím avatara.
Já tuhle misi řídím.
Já velím téhle lodi.
A já...
jsem tady admirál.
Pán ohně Ozai mě pověřil
vedením všech operací spojených s hledáním avatara.
Vaši pomoc samozřejmě vítám.
Vlastně ji očekávám.
Budu potřebovat veškeré zdroje.
Nehledě na jejich kvality.
Uvidíme se později.
Potřebuju s vámi probrat několik personálních změn,
které bych rád provedl.
Do té doby držte kurz.
Co se stalo?
Nastavte původní kurz, poručíku.
Slyšíte mě?
Nastavte původní kurz!
Víte, jaký je trest za vzpouru?
Vím, a proto vám nemůžu vyhovět.
Admirál nám dal jasné rozkazy a neuposlechnutí nehodlá tolerovat.
Vy si vážně necháte rozkazovat od té bezpáteřní krysy?
Vůbec neví, co je v sázce!
Tohle mu nemůžeme dovolit! Ne po všem, co jsme si zakusili.
Poslední tři roky jsme měli jen jeden druhého
a na tom se nic nezměnilo.
Jedině my na téhle lodi víme, čím jsme si prošli.
Zhao si vaši věrnost nezaslouží.
- Zato Zuko ano. - Věrnost?
Generále, při vší úctě, váš synovec ani nezná význam toho slova.
Jinak by si těch,
kdo s ním byli tři roky ve dne v noci,
vážil daleko víc.
Místo toho jsme museli snášet jeho urážky, křik a záchvaty vzteku.
Je mu fuk, čeho jsme se vzdali, protože sám nikdy nic obětovat nemusel.
Každý tady vám řekne, že je to možná princ,
ale rozhodně ne náš.
Pane.
Vím, že se má ještě co učit.
Musíte ale pochopit, čím si prošel.
Nemáte nejmenší tušení,
co všechno musel obětovat.
AVATAR: LEGENDA O AANGOVI
MASKY
Moudří mudrci, rád vás poznávám.
Jmenuju se Aang a chtěl bych navštívit Rokuovu svatyni.
Jsem...
totiž avatar.
My víme.
Počkat!
Máte být mírumilovní!
Za ním!
Pomůžu ti.
Tudy se dostaneš do svatyně. Honem.
Musí být poblíž!
Prohledejte to tu.
Klid, holka.
Zachytila jsi jeho pach?
Tak jdeme, Nylo.
Jmenuju se Shyu.
Věřím, že avatar nezastupuje jedno království,
ale představuje naději na jednotný svět.
Velký mudrc a ostatní si bohužel myslí,
že jejich skutečný duchovní vůdce je pán ohně.
Sešli z cesty.
Všechno tohle patřilo Rokuovi?
Jsou to relikvie předchozích avatarů,
které shromáždil můj dědeček.
Musím se spojit s Rokuem.
Bez něj svoje přátele nezachráním.
Zkusím je zdržet co nejdéle.
Ustup.
Velký mudrci, ten hoch je avatar. Je nadějí pro celý svět.
Vzpomeňte si na učení avatara Rokua.
Oheň si nemá podmaňovat ostatní živly. Má s nimi existovat v rovnováze.
Rovnováhu nám zajistí jedině pán ohně Ozai.
To on sjednotí svět, ne avatar.
Vůbec nevíš, jak mocný brzy bude.
Takže tě naposledy žádám,
abys ustoupil.
To nemůžu.
V tom případě zakusíš plameny jako ostatní bezvěrci.
Kdo se opovažuje narušovat můj klid?
To jsem já, Aang.
To tě neučili, že starším se máš klanět?
A odvracet od nich zrak?
A poskakovat při tom na jedné noze?
Promiň, nemohl jsem si pomoct.
Rád tě vidím, Aangu.
Co ti tak trvalo?
Myslel jsem, že za mnou přijdeš dřív.
Avatarka Kjóši říkala, že na všechno musím přijít sám.
Že je to součást mojí cesty.
To je celá ona.
Vždycky byla tak trochu...
Myslel jsem, že takoví budete všichni. Copak nejsi její inkarnace?
Sdílíme stejnou jiskru, ale každý jsme jiný.
Já se od Kjóši liším, stejně jako se ty lišíš od nás.
Jak ti například popsala roli avatara?
Říkala, že musím být nelítostný, nemilosrdný bojovník.
Ano, avatar se občas musí uchýlit k násilí a zastrašování,
ale nemá být jenom bojovník.
Musí umět i vyjednávat.
Abychom mohli světu pomáhat a nikomu při tom neubližovat?
Můžeme se o to pokusit, ale neúspěch má svoje následky.
Kruté... následky.
Stejně jako Kjóši ti chci na tvojí cestě pomoct.
- S čímkoliv, co potřebuješ. - Jde o Koha.
S čímkoliv jiným.
- Ty to nechápeš. - Ne, ty to nechápeš.
Koh je dravý přízrak.
Nedokážeš si představit, co ti může provést.
Zeptej se avatara Kuruka.
Nemám na výběr a dochází mi čas.
Zajal moje přátele, a jestli něco neudělám, přijdu o ně.
Prosím.
Prý jsi ho už jednou porazil.
Neporazil. Jenom jsem ho o něco připravil.
Možná jsi přišel vrátit, co jsi mi vyfoukl.
Co jsi mu vzal?
Totem, který pro něj hodně znamená a na který nedokáže zapomenout.
Tenhle přívěsek patříval Matce tváří,
prastarému duchovi, který vytvářel tváře pro všechny živé bytosti.
To díky ní jsme každý jiný a jedinečný.
Je to... Kohova matka.
Koh chce to samé, co my všichni.
Rodinu.
Totem?
Mohl bych ho s ním za něco vyměnit.
Díky, Roku.
Aangu!
Snad svoje přátele zachráníš.
Je ale pravda, že pro avatara můžou být...
přítěží.
Avatar musí dělat nemožná rozhodnutí
a upřednostňovat potřeby světa před těmi vlastními.
V tom s Kjóši souhlasím.
Věř mi.
Tobě i tvým blízkým to ušetří
spoustu bolesti.
Co se jim stalo?
Jsou ochromení.
Všechno bude v pohodě.
Takže ty jsi avatar, jo? Nevím, proč s tím všichni tak nadělají.
Musíš mě pustit.
Myslím to vážně. Pusť mě.
Závisí na mně životy ostatních. Nevíš, co je v sázce.
Slyšela jsem, že prý máš zachránit svět.
Něco ti řeknu.
Někteří z nás zachraňovat nepotřebují. Umíme si poradit sami.
Vládci ohně a země a kdovíčeho dalšího
všichni něco chtějí.
A jsou ochotní za to bojovat.
Kdo má mozek v hlavě, počká si, až se všechno přežene,
a pak si z popela sebere zbytky.
Mně svět vyhovuje takový, jaký je.
Čas vypršel, avatare.
Dokázala jsi to.
Vážně jsi ho chytila.
Klidně si je přepočítej.
Věřím ti. Víš proč?
Protože kdyby něco chybělo, najdeš si nás?
Protože jsi fakt fešák.
A buďte opatrní. Jde po něm spousta lidí.
Čmuchala tu parta lovců. S těmi byste si neměli zahrávat.
Tak zatím, avatare.
Nech mě dodělat, co potřebuju. Přísahám, že se vrátím.
Moji přátelé jsou v nebezpečí a pomoct jim dokážu jedině já.
Jestli se brzo nevrátím, přijdu o ně.
Proč? Proč mě neposloucháš?
Víš, jaké to je nést odpovědnost za druhé?
A mít jejich životy ve svých rukou?
Vím.
Tak mi je prosím dovol zachránit!
Ne.
Takový jsi přece nemohl být vždycky.
Co se ti stalo?
Vládci země se shromáždili podél jižního pobřeží.
Snažili jsme se je obklíčit, ale neúspěšně.
Tak je sevřete do kleští.
V zádech mají útesy. Odrážejí všechny naše útoky.
- Co bys dělal ty? - Výsosti, já...
Ne ty.
Zuko.
Co bys dělal ty?
Obklíčil bych je ze stran, aby jim zůstala jen jedna úniková cesta.
Copak jsi neslyšel generála? Z boku je chrání útesy.
Ty bych přejel tundrovými tanky.
Jsou to vládci země.
Naše tanky by během chvilky pohřbili pod kameny.
Já...
No...
Generále.
Jeden oddíl bychom mohli poslat... sem.
Poslouží jako návnada, abychom na nepřítele zatlačili tady...
a tady.
Když jim je takhle předhodíte, jak se pak stáhnou?
Nestáhnou.
Vždyť tam umřou.
Chceš je obětovat.
Oběť je součástí války.
Který oddíl navrhuješ?
Čtyřicátý první. Jsou to vesměs nahraditelní bažanti.
Dobře.
O tomhle se v učebnicích nedočteš.
Malí kluci by si neměli hrát na vojáky.
Je to příšerný plán.
Co jsi to řekl?
Řekl jsem, že je to příšerný plán!
Ti vojáci umřou. A kvůli čemu?
Není hodný důstojníka Národa ohně.
Jak se opovažuješ...
Dost!
Tohle vyřešíme jediným způsobem.
Pomocí agni kai.
Někdo nás sleduje.
Nechte nás projet! Víte vůbec, kdo jsem?
Jistěže víme.
Stejně tak víme, že porušujete moje rozkazy.
Tím, že znevažujete mě, znevažujete i svého otce.
Což by mě vzhledem k tomu, co jsem slyšel, asi nemělo překvapovat.
- Avatara si převezmeme. - Jen přes moji mrtvolu.
To zní lákavě.
Nicméně...
Yuyanini lukostřelci.
Ozai byl tak laskavý, že mi jich pár půjčil.
Údajně dokážou ze vzdálenosti tisíce kroků
ustřelit křídla světlušce.
Při tomhle...
se nejspíš ani nezapotí.
Kam ho vezmete?
Na noc do pevnosti Pohuai. A pak rovnou do hlavního města.
Pán ohně se ho určitě nemůže dočkat.
Čeká na avatara už dlouho a já ho nechci zklamat.
Toho si už zažil dost.
Východním průsmykem tam budeme do setmění.
- Princi. - Hlavně pozor na lučištníky.
- Zhao je rozestaví kolem avatara a... - Zuko!
Pevnost Pohuai je nedobytná.
Proč myslíš, že nám Zhao řekl, kam jede?
Ví, že by takový útok byl sebevražda.
Neúspěšně se o to pokoušely celé armády.
Pohuai navíc leží na našem území.
Tvůj otec tě přece vykázal.
- To je mi jedno. - Ozaiovi ne. A pokud to zjistí...
- Ale avatar... - Přišli jsme o něj!
Prozatím.
Zhao má teď navrch.
Dřív nebo později ale udělá chybu a pak nadejde naše chvíle.
Do té doby
buď trpělivý.
Všechno zapiš.
Pán ohně bude chtít vědět, jak jsme avatara zajali.
Napiš, že jsem k jeho dopadení vynaložil veškeré úsilí.
A měli bychom přidat i pár vět od samotného avatara.
Když ne pro pána ohně, tak alespoň pro příští generace.
Takže...
avatare,
slyšel jsi o mně už před svým zajetím,
nebo až teď?
Prosím, musíte mě pustit.
Ne. Máme tu čtyři stráže, ne tři.
A pouta má na rukou i nohou.
- Sepiš to správně. - V sázce je spousta nevinných životů.
Nemůžu zase všechny zklamat.
Tentokrát už ne.
Být tebou,
myslel bych míň na minulost
a víc na budoucnost.
Budoucnosti se nebojím.
Vážně?
Já bych se teda bál.
Nezabijeme tě, protože by ses akorát znovuzrodil
a my bychom museli zahájit další pátrání.
Proto... tě necháme naživu.
Bohužel pro tebe.
Jen si klidně foukej. Nic to nezmění.
Co to děláš? Tohle nepiš.
Jsme loajální synové a dcery ohně,
nejmocnějšího ze všech živlů.
Až doteď nám v cestě k vítězství stálo jediné.
Avatar.
A dnes jsme dokázali něco, co se zatím nikomu nepovedlo.
Zajali jsme ho!
Tohle je pouze první krok.
Ještě nás čeká spousta bitev.
Ale ne dnes.
Dnes večer
budeme slavit!
A velebit velkolepost Národa ohně!
Prr.
Máš všechno?
No jasně. Mám tolik vína, kolik uvezu.
To bude teda noc, co?
Snad nikdo nebude plivat oheň jako na Ahnovy narozky.
Teprv mi dorostlo obočí.
- Dobrý. - Otevřete bránu!
Veze nám chlast.
Rád tě vidím, chlape.
Kdo je tam?
Vyhlas poplach!
Co jsi zač?
Jasně. Promluvíme si později.
Nezapomeň přiložit můj projev v plném znění,
ale změň „loajální“ na „věrní“.
Zní to osobněji.
Taky zajisti, aby měl Velký mudrc vše, co potřebuje pro svůj výzkum.
Říkal jste „loajální“, nebo „věrní“?
Avatar utekl!
- Je na hradbách! - Nesmí se dostat k bráně!
Avatar! Zastavte ho!
Tumáš.
Skákej!
Nestřílejte!
Potřebuju ho živého.
Co to děláš?
Otevřete bránu!
- Pane? - Dělejte!
Hned!
Otevřete bránu!
Máš ho?
Střílej.
Zabijte toho žoldáka
a znovu zajměte avatara!
Pohyb!
Kam zmizeli?
Běžte tamhle!
Zahlédli jste něco?
Tady!
Mám poblíž člun.
Dokud jsou venku ti vojáci, nikam nemůžeme.
Tudy!
Neměl by ses hýbat.
Jsi zraněný.
- Chci ti pomoct. - To si nech.
Dobře.
Jak chceš.
Co je?
Nic.
Můžu se tě na něco zeptat?
Je to trochu osobní.
Kozí chlupy, nebo králičí srst?
Mluvím o tvém štětci na psaní. Koza, nebo králík?
Píšeš moc hezky. To já nikdy nedokázal.
Mniši říkali, že i lemuří trus je čitelnější než můj rukopis.
Vím,
že jsem ti ten zápisník neměl brát,
a omlouvám se.
Zachránil mi život. Vážně.
Jsou v něm informace o minulých avatarech, jaké nikdo jiný nemá.
Všichni Vzdušní nomádi už umřeli.
Měl jsem jenom tvůj zápisník.
Ani nevím, kolik nocí jsem strávil čtením.
Pomohl jsi mi.
Teda ten zápisník.
Kozí chlupy.
Jsou tužší a přesnější.
Učitelé mě nutili psát každé ráno.
Nesměl jsem trénovat,
dokud jsem neudělal 100 svislých a 100 vodorovných tahů.
Já to měl stejně!
Akorát s rozvíjením spirituality.
Místo meditace jsem často spal.
Vždycky mě přistihli. Asi moc nepomáhalo, že jsem chrápal.
Ti vojáci venku jsou vládci ohně.
Jo.
Jste na stejné straně. Proč s nimi bojuješ?
Nejsme.
To se ale změní. Až tě zajmu a přivedu tě, tak...
Když tě chytím, budu moct domů.
Pak se stanu právoplatným dědicem pána ohně.
A to si vážně přeješ? Být příštím pánem ohně?
Jo. Jasně. Všichni to ode mě očekávají.
Gyatso.
To byl můj učitel.
Říkával, ať si nedělám hlavu s tím, co ode mě kdo očekává.
Já vím, že to není snadné.
Přece jenom jsem avatar... a každý čeká, že se podle toho budu chovat.
Nemyslím na nic jiného.
Třeba nemusíš být jako ostatní vládci ohně.
Můžeš být lepší.
Víš, že pán ohně dělá hrozné věci.
Nemusíš být jako on.
Můžeš projevit trochu soucitu.
Jak se opovažuješ?
Jsem korunní princ Národa ohně. Budu příkladem pro všechny vládce ohně.
A můj otec je skvělý muž.
Soucit?
Soucit je známkou slabosti.
Promiň. Nechtěl jsem ti ublížit.
Mám pocit, že bolesti sis už zakusil víc než dost.
Připrav se.
Otče?
Ale... já se přišel utkat s generálem Li.
Jsi tady, protože si nevážíš naší armády.
- To není pravda. - Vážně?
A co jejich příšerné plány?
Moje plány!
Moje strategie! A moje armáda! To všechno jsi urazil.
Odpusť mi, otče. To jsem nechtěl.
- Vstaň. - Ne! Prosím, otče.
Vstaň!
Bratře!
Nedělej to.
Je to tvůj syn.
To se ještě uvidí.
Vstaň a bojuj, princi Zuko,
ať se naučíš úctě.
Na víc se nezmůžeš? Dej do toho všechno!
Soucit je známkou slabosti.
Vojáci jsou pryč,
takže by ses měl k lodi dostat nepozorovaně.
Víš, co je na tom, když žiješ sto let, nejhorší?
Chybí mi moji kámoši.
Třeba Kuzon.
Ten byl nejlepší.
A pocházel z Národa ohně.
Kdybychom se tehdy znali,
myslíš, že bychom se přátelili?
Měl byste jít spát, pane. Budeme na hlídce.
Až se princ objeví, zavoláme vás.
Děkuju, poručíku, ale ještě chvíli počkám.
Pletete se.
V tom, že je mu všechno jedno.
Zukovi na všem záleží spíš až moc.
Zejména na lidech na téhle lodi.
Jistě, pane.
Poručíku, napadlo vás někdy,
proč jste byl s ostatními vyslán na tuhle misi?
Doktor ti míchá speciální bylinný balzám.
Říká, že naštěstí normálně uvidíš,
takže se budeš moct dál kochat mojí krásou.
Teď se to zrovna nehodí.
- Chci mluvit se synem. - Je zraněný.
- Uzdraví se. - Na duši ne.
Doktor říká, že se brzy zotavíš.
Jsem rád, že jsi tak odolný.
Potřebuješ však
zesílit na duchu.
Dnes ses držel zpátky.
Možná jsi to považoval za projev úcty, ale byla to známka slabosti.
Potřebuješ se jí zbavit.
Musíš být ochoten se zříct slabých, abys sám posílil.
To z nás dělá Národ ohně.
Proto obětujeme 41. oddíl.
Je to tvoje povinnost.
Slabí občas dokážou zesílit.
Jenom jim musíš dát šanci.
Udělal jsem chybu.
Moc jsem tě rozmazloval a teď jsi slabý jako tvoje matka.
Když se nedokážeš ponaučit v bezpečí paláce,
strasti okolního světa ti možná budou lepším učitelem.
Okamžitě odsud odejdeš. Máš zakázáno se vracet,
dokud...
Dokud náš národ nezbavíš poslední velké hrozby.
Najdeš, zajmeš
a přivedeš mi avatara.
Dokud tento úkol nesplníš, nesmíš se na naše území vrátit.
Pod hrozbou toho nejvyššího trestu!
Ozaii! To přece nemůžeš!
Už jsem rozhodl.
A...
když ti tak záleží na 41. oddílu,
vezmi si ho s sebou
jako posádku.
Čtyřicátý první?
To jsme my.
Všichni jste naživu jedině díky oběti mého synovce.
Něco vidím.
To je on. Spusťte lana!
- Jsi zraněný. - Nic mi není.
Někdo by ti to měl ošetřit.
Zažil jsem horší.
Nebudu se tě ptát, kde jsi byl, ale příště bych ocenil,
kdybys mi dal vědět, jestli jsi naživu.
Některým z nás na tobě...
Na tom záleží.
Pozor!
Náš princ se vrátil.
Pozor!
Co se děje?
Asi se jim po tobě večer stýskalo.
Je neuvěřitelné, jak daleko zacházíme, abychom skryli své pravé já.
Možná nechceme, aby ostatní věděli,
jak moc pro nás znamenají.
Což je paradox, protože bychom pro ně udělali první poslední.
Šli bychom pro ně až na kraj světa.
Riskovali životy.
Klidně i bojovali s příšerami.
Přiznat, že ostatní potřebujeme, nás možná děsí.
Někdo v tom může vidět slabost. Zbytečný risk.
Co horšího než ztratit někoho blízkého se nám koneckonců může stát?
Nebo ještě hůř.
Gyatso?
Co když nás někdo, koho máme rádi, opustí sám?
Můžeme to probrat, až se vrátím?
Samozřejmě.
Až zachráním kámoše, budeme si moct promluvit.
Proto asi cítíme potřebu se schovávat a chránit.
A tak nosíme masku.
Není těžké pochopit proč.
Těžké je spíš uvědomění,
že ta maska občas odhaluje naše pravé já.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová