Passem tant temps amagant qui som de veritat
i intentant que ningú vegi qui volem ser,
que a vegades és difícil recordar
que abans ens emocionava ensenyar la nostra cara real al món.
Impressionant.
L'uniforme et fa patxoca.
Tinc problemes amb l'espatllera.
Ja està, perfecte.
- Què passa? - Res.
Digues.
Tens els guants mal lligats, però no es veu.
Ajuda'm!
A la meva primera reunió amb el consell els assumptes eren més privats.
Sembla que a l'Ozai li agrada tenir audiència.
- Diu que està obert a les opinions. - Jo no me la jugaria.
És millor observar i aprendre.
Ja està.
Com se'm veu?
Com un príncep.
Qui ha fet canviar el rumb?
- Tinent Jee, he fet una pregunta. - Són ordres noves.
- De qui? - De mi.
Hem jugat al gat i el ratolí massa temps.
- Crec que hem de canviar de pla. - Ho creu vostè.
Jo soc qui persegueix l'Avatar.
Qui és al càrrec de la missió.
El comandant d'aquest vaixell.
I jo...
soc un almirall.
El Senyor del Foc m'ha posat al càrrec
de totes les operacions relacionades amb l'Avatar.
La vostra ajuda és benvinguda.
L'espero, de fet.
Necessitaré tots els recursos de què disposi,
inclús els nimis.
Tornaré
i parlarem dels petits canvis de personal que m'agradaria fer.
Entretant, continueu.
Què ha passat?
Tinent Jee, canviï el rumb.
M'ha sentit?
Canviï el rumb!
- Sap quin és el càstig per motí? - Sí, per això no us puc obeir.
L'almirall ha deixat clar què passaria si no l'obeíssim a ell.
De debò deixareu que aquell borinot us mani?
No sap què ens juguem!
No ens ho pot treure amb tot el que hem passat.
Aquests tres anys hem estat sols
i encara ho estem.
Només aquells que som al vaixell sabem com ha sigut.
En Zhao no mereix la vostra lleialtat.
- En Zuko sí. - Lleialtat?
Amb tots els respectes, el vostre nebot no sap què significa.
Si ho sabés, ens hauria mostrat a la gent que l'ha seguit dia i nit
molt més de respecte.
En lloc d'això, hem aguantat els seus insults, abusos i rabioles.
Tant li fa el que hem sacrificat perquè ell mai ha sacrificat res.
Qualsevol d'aquí us dirà que és un príncep, però no el nostre.
Senyor.
Sé que en Zuko no és perfecte.
Però heu d'entendre que ha passat per molt.
I ha sacrificat molt més del que mai us podreu imaginar.
"Màscares"
Hola, savis, encantat.
Soc l'Aang i vinc a veure el temple d'en Roku.
És que...
soc l'Avatar.
Ja ho sabem.
Un moment!
Hauríeu de ser pacífics.
Atrapeu-lo!
Jo soc un amic.
Això duu al temple de l'Avatar Roku.
Està a prop.
Busqueu bé!
Tranquil·la.
Tenim un rastre.
Molt bé, Nyla.
Anem!
Em dic Shyu.
Crec que l'Avatar no representa un sol regne,
sinó l'esperança de tot el món.
Per desgràcia,
el Gran Savi i els altres veuen Ozai com el seu líder espiritual.
Han perdut el nord.
I tot això era d'en Roku?
Són relíquies d'Avatars anteriors que el meu avi va guardar.
He de parlar amb en Roku.
Ell sap com salvar els meus amics.
Els entretindré tot el que pugui.
Aparta't.
Gran Savi, el nen és l'Avatar, l'esperança del món.
Recordeu què va dir l'Avatar Roku.
El foc no domina els altres elements.
Coexisteix amb harmonia.
L'únic que pot portar harmonia és el Senyor del Foc Ozai.
Ell unificarà el món, no l'Avatar.
I no saps com de poderós es tornarà aviat.
I ara, per última vegada,
aparta't.
No puc.
Llavors et faré cendres com la resta dels que no hi creuen.
Qui gosa pertorbar la pau de l'Avatar?
Jo, l'Aang.
No és obligatori inclinar-se davant els grans?
I evitar-ne la mirada?
I saltar a peu coix?
Perdona'm.
No ho podia evitar.
Quina alegria veure't.
Com és que has trigat tant?
Pensava que em buscaries abans.
La Kyoshi em va dir que ho he d'esbrinar tot jo sol.
Que forma part del viatge.
Típic d'ella.
Sempre ha sigut molt...
Creia que tots ho serieu.
Els Avatars són reencarnacions, no?
Compartim la mateixa flama, però cadascú és com és.
Jo soc diferent a la Kyoshi com tu ho ets a nosaltres.
Per exemple, la Kyoshi quin paper et va dir que era el de l'Avatar?
He de ser un guerrer poderós i sense pietat.
Sí, a vegades l'Avatar ha d'emprar la força i la intimidació.
Però, a més de ser un guerrer, també ha de ser un diplomàtic.
És a dir, podem solucionar els problemes sense ferir ningú?
Es pot intentar, però hi ha conseqüències si fallem.
Conseqüències...
amargues.
Però, com la Kyoshi, soc aquí per ajudar-te durant el viatge.
- El que sigui. - És per en Koh.
Excepte això.
- No ho entens. - No, tu no ho entens.
És un esperit depredador
que et pot fer mal de maneres inimaginables.
Pregunta a en Kuruk.
No hi ha cap altre remei i se m'acaba el temps.
Ha atrapat els meus amics i si no faig res els perdré per sempre.
Si us plau.
M'han dit que el vas vèncer.
No, mai ho vaig fer.
Només li vaig treure una cosa.
Potser has vingut a tornar-me el que em vas robar.
Què li vas treure?
Un tòtem que representa una cosa que necessita i no pot oblidar.
El penjoll era de la Mare de les Cares,
un esperit antic que feia les cares de tots els éssers vius.
Gràcies a ella la identitat existeix en aquest món.
I ella és la mare d'en Koh.
En Koh desitja el que tothom.
- Una família. - Un tòtem...
Potser voldria fer un intercanvi.
Gràcies, Roku.
Aang!
Espero que salvis els teus amics,
però per a l'Avatar els amics poden ser...
una càrrega.
L'Avatar ha de prendre decisions impossibles
i prioritzar les necessitats del món.
La Kyoshi i jo hi estem d'acord.
Creu-me.
T'estalviarà a tu i a qui estimes
molt dolor.
Què ha passat?
Estan paralitzats.
Tot anirà bé.
Així que ets l'Avatar.
No entenc l'enrenou.
Deixa'm anar.
De debò, ho has de fer.
Tothom depèn de mi, no saps què hi ha en joc.
Hi ha gent que diu que salvaràs el món.
El tema és que no tots necessitem que ens salvin.
Alguns sabem com funciona tot.
Hi ha mestres del foc, de la terra i del que sigui.
Tots volen alguna cosa i lluitarien per aconseguir-la.
Si ets intel·ligent,
esperes que es dissipi la pols i agafes els sobrants entre les deixalles.
Pel que jo sé, el món està bé com està.
Se t'ha acabat el temps.
Ho has fet.
L'has enxampat.
Compta'ls si vols.
Confio en tu.
- Saps per què? - Perquè si en falten, ens perseguiràs?
Perquè ets molt bufó.
I aneu amb compte, li van al darrere.
Uns caçadors han estat tafanejant, i eren dels dolents.
Fins aviat, Avatar.
Si us plau, deixeu-me fer el que he de fer i tornaré.
Només jo puc salvar els meus amics.
Si no torno aviat, els perdré per sempre.
Per què no em feu cas?
Saps què és que la gent depengui de tu i ser responsable de les seves vides?
Sí.
Doncs deixa'm salvar-los.
No.
Dubto que abans fossis així.
Què et va passar?
Les forces de la terra estan a la costa meridional.
Intentem flanquejar-les, però no cedeixen.
Un moviment de pinça?
Protegits per uns penya-segats, superen qualsevol atac.
Què faries?
- Majestat, jo... - Tu no.
En Zuko.
Què faries?
La tàctica de les banyes: envoltem els flancs amb una via de fugida.
No has escoltat el general? Els protegeixen uns penya-segats.
Enviem tancs per dalt.
Són mestres de la terra.
Els enterraran en qüestió de segons.
Doncs...
General.
Podem enviar una divisió...
aquí.
L'enemic se centrarà en aquella i nosaltres atacarem per aquí...
i aquí.
Si els envia al centre, com es retiraran?
- No ho faran. - Però moriran.
Els sacrificareu.
El sacrifici forma part de la guerra.
- Quina divisió suggereix? - La 41, la majoria són reclutes nous.
Són fútils.
Bé.
Això no s'aprèn als llibres.
Els nens no haurien de jugar a la guerra.
És nefast.
Què heu dit?
He dit que és un pla nefast.
Els soldats moriran sense raó.
- No és propi d'un oficial de la Nació. - Com us atreviu?
Prou!
Només hi ha una solució.
Agni Kai.
Allà hi ha algú.
Deixeu-nos passar! No sabeu qui soc?
És clar que sí.
També sabem que no obeïu les meves ordres.
I, si no em respecteu a mi, esteu deshonrant el vostre pare.
Però tampoc em sorprèn per tot el que m'han explicat.
- Ens emportem l'Avatar. - Abans mort.
Temptador.
No obstant...
Els arquers Yuyan.
Ozai ha sigut amable i me'ls ha deixat.
Es diu que poden disparar a les ales d'una mosca
a 700 metres de distància.
Suposo...
que això no els serà un repte.
A on el dureu?
Passarà la nit a la fortalesa Pohuai, després anirà a la capital.
Segur que Ozai està ansiós de rebre el seu premi.
Ha esperat molt de temps i no voldria que es decebés
més del que ja l'han decebut.
Si anem per l'est, hi serem a la nit.
- Príncep. - Vigilarem amb els arquers,
- segurament els posarà amb... - Zuko!
La fortalesa Pohuai és impenetrable.
Per què ens ha dit que l'hi duran?
Sap que atacar-la seria un suïcidi.
Molts exèrcits ho han intentat sense èxit.
A més, és rere les fronteres de la Nació del Foc.
Si hi vas trencaràs el teu exili.
- No m'importa. - A l'Ozai sí, i si se n'assabenta...
- Però l'Avatar... - L'hem perdut!
De moment.
Ara en Zhao té la paella pel mànec.
Però en algun moment s'equivocarà i llavors nosaltres mourem fitxa.
Fins llavors,
sigues pacient.
Apunta això.
El Senyor del Foc voldrà els detalls de la captura.
Que quedi clar que no hem estalviat esforços en la seguretat.
Hauríem d'afegir-hi algunes paraules de l'Avatar.
Si no és pel Senyor del Foc, per la posteritat.
Digues,
Avatar,
havies sentit el meu nom abans de capturar-te?
O és la primera vegada?
Si us plau, deixa'm anar.
No, hi ha quatre guardes, no tres.
I té encadenats les dues mans i els dos peus.
- Posa-ho bé. - Hi ha vides innocents en joc!
No puc decebre tothom de nou.
De nou no.
Si jo fos tu,
pensaria menys en el passat
i més en el futur.
El futur no em preocupa.
De veritat?
A mi em preocuparia una mica.
No et mataran.
Si mors, renaixeràs
i haurem de començar a buscar-te de nou, així que...
Viuràs.
En la misèria.
Bufa tot el que vulguis, el teu destí no canviarà.
Què fas? No apuntis això.
Nosaltres som els lleials descendents del foc,
l'element superior.
Fins ara, només una cosa s'interposava entre nosaltres i la victòria.
L'Avatar.
I avui hem fet allò
que ningú ha pogut fer mai.
Hem capturat l'Avatar!
Aquest és només el primer pas.
Encara ens queden grans batalles per lluitar.
Però avui no.
Avui...
ho celebrarem!
Avui lloarem la glòria de la Nació del Foc!
Xo.
Ho tens tot?
Duc el carro a petar d'alcohol.
Avui ens ho passarem de conya.
- Mentre no bufin foc com a l'aniversari... - Fa poc que he recuperat les celles.
- Tot bé. - Obriu la porta!
Xo.
- Aquest sí que en sap. - Quina alegria veure't.
Qui hi ha?
Dona l'alarma.
Qui ets?
Sí, ara correm i després parlem.
Inclou la transcripció del meu discurs,
però canvia "lleials" per "fidels".
És més personal.
I assegura't que el Gran Savi tingui el que necessita per la seva recerca.
Era "lleials" o "fidels?
L'Avatar ha escapat!
- Allà, al mur! - Que no s'escapi!
Atureu l'Avatar!
Agafa això!
Salta!
Alto el foc!
Necessisto l'Avatar viu.
Què coi fas?
Obriu la porta!
- Senyor? - Feu-ho!
Ja!
Obriu la porta!
Està a tret?
Elimina'l.
Mateu el mercenari i recupereu l'Avatar!
Ja!
Trobeu-los!
On han anat?
Mireu allà.
- Veus res? - No, espera.
Per aquí.
Tinc un bot a prop.
No podem anar enlloc amb els soldats allà fora.
Per aquí!
No et moguis.
Estàs ferit.
- Només vull ajudar. - No cal.
D'acord.
Com vulguis.
- Què? - Res.
Et puc fer una pregunta?
Potser és personal.
Pèl de cabra o de conill?
El teu pinzell de tinta té pèl de cabra o de conill?
El teu traç és molt delicat, jo mai me n'he sortit.
Els monjos deien que els cagarros de lèmur eren millors.
Escolta,
no t'hauria d'haver pres el diari.
Ho sento.
M'ha ajudat moltíssim.
Tens informació sobre els altres Avatars que ningú més té.
Els monjos Nòmades de l'Aire ja no hi són.
Només em queda el teu diari.
He passat moltes nits llegint-lo.
M'has ajudat.
Vull dir... M'ha ajudat.
Pèl de cabra.
És dur i dona control.
Els mestres m'obligaven a practicar.
No podia entrenar si no feia cent línies verticals i cent horitzontals.
Jo tampoc!
Bé, jo tenia estudis espirituals.
Sovint, quan havia de meditar, en realitat dormia.
Sempre m'enxampaven, segurament perquè ronco.
Aquells homes són de la Nació del Foc.
Sí.
Són dels teus.
- Per què els ataques? - No són dels meus.
Però ho seran.
Quan et capturi i et torni...
Si t'atrapo, torno a casa.
I seré l'hereu legítim del Senyor del Foc.
Vols ser el següent Senyor del Foc?
Sí, és clar, és el que esperen de mi.
En Gyatso
era el meu mestre.
Deia que no hem de pensar en les expectatives alienes.
Ja sé que és complicat.
Jo soc l'Avatar i...
és el que esperen de mi.
Només penso en això.
Podries no ser com els mestres del foc.
Podries ser millor.
El Senyor del Foc no actua bé.
No cal que siguis com ell.
Pots ser compassiu.
Com goses?
Soc el príncep de la Nació del Foc i seré un exemple per tothom.
I el meu pare és un gran home.
Compassiu?
La compassió és un signe de debilitat.
Ho sento, no volia fer-te mal.
Crec que ja te n'han fet prou.
Prepara't.
Pare?
Però he vingut a lluitar contra el General Li.
Has vingut perquè no respectes els nostres militars.
- No és cert. - No?
Tampoc quan tenen plans nefastos?
Els meus plans, la meva estratègia, els meus militars!
Això has insultat.
- Perdona'm, no volia faltar al respecte. - A munt.
- Si us plau, pare! - A munt!
Germà!
No ho facis.
És el teu fill.
Ja veurem.
Aixeca't i lluita, príncep Zuko.
Així aprendràs a respectar.
Això és tot? Dona-m'ho tot!
La compassió és un signe de debilitat.
Els soldats han marxat.
Ara podràs tornar al vaixell sense que et vegin.
Saps què és el pitjor de tenir cent anys?
Enyoro els amics.
Com en Kuzon.
Era el millor.
Era de la Nació del Foc.
Si ens coneguéssim llavors...
hauríem sigut amics?
Hauríeu d'entrar, nosaltres vigilarem.
- Si veiem el príncep us avisarem. - Gràcies, però esperaré una mica més.
No és veritat
que no es preocupa.
En tot cas, en Zuko es preocupa massa, sobretot per la gent d'aquest vaixell.
Sí, senyor.
Tinent, s'ha preguntat mai per què els van assignar aquesta missió?
El metge està fent un bàlsam especial només per tu.
La bona notícia és que no perdràs la visió.
És una sort, encara podràs gaudir de la meva bellesa.
No és un bon moment.
- Vull parlar amb ell. - Està ferit.
- Es recuperarà. - Però mai sanarà.
Diuen que et curaràs ràpid.
Això és que el teu cos és fort.
Però el teu esperit encara necessita vigoritzar-se.
Avui t'has refrenat.
Creus que és respecte, però t'equivoques.
És debilitat.
Has de purgar la teva debilitat.
Has d'estar disposat a renunciar-la per enfortir-te.
Per això som la Nació del Foc.
Per això sacrifiquem la divisió 41.
És el que has de fer.
A vegades els dèbils es tornen forts.
Només cal que els donis una oportunitat.
He comés un error.
T'he protegit i t'he fet fràgil com la teva mare.
Com que no ets capaç d'aprendre dins els murs del palau,
potser les demandes del món exterior t'ensenyaran molt més.
Marxaràs immediatament i no tornaràs
fins...
Fins que hagis eliminat l'última amenaça del destí de la Nació.
Hauràs de trobar, capturar i portar-me l'Avatar.
No podràs trepitjar el nostre territori fins que ho hagis fet.
Sota pena del pitjor càstig!
- Ozai, no ho pots fer! - Germà, ja està fet.
I si et preocupa tant la divisió 41,
emporta-te-la
com a tripulació.
La 41?
Som la 41.
I esteu tots vius pel sacrifici del meu nebot.
Veig alguna cosa!
És ell! Llanceu les cordes!
- T'han ferit. - Estic bé.
T'haurien de mirar.
He estat pitjor.
No et preguntaré on has anat,
però en futures ocasions
m'agradaria que em fessis saber si continues viu o no.
Alguns sí que ens preocupem...
per això.
Atenció!
El nostre príncep ha tornat.
Què passa?
Enyoraven el teu cant.
És increïble tot el que fem per amagar qui som de veritat.
Potser és perquè no volem que la gent sàpiga quant ens importen.
I és curiós, perquè en realitat faríem el que fos per ells.
Viatjaríem fins la fi del món.
Ens arriscaríem.
Lluitaríem amb monstres.
Però deu fer por admetre que necessites la gent.
Alguns ho veuen com una debilitat o una càrrega.
Al cap i a la fi, què fa més mal que perdre algú que estimes?
O pitjor...
Gyatso?
Veure que algú que estimes t'ha abandonat.
Podem parlar-ne quan torni?
És clar.
Quan salvi els meus amics tindrem més temps.
Potser per això creiem que ens hem d'amagar i protegir.
I ens posem una màscara.
És fàcil entendre per què.
Però és complicat saber que a vegades...
la màscara és qui realment som.
Subtítols: Júlia Fuentes Ripoll