Løp!
- Ta dem! - Hvor mange er det?
Fem? Seks?
Kanskje flere!
Raskere! Denne veien!
Etter dem!
Kom igjen!
De slipper unna!
Fort!
Kom igjen!
Nå har vi dem!
Der borte!
Isskiver? Det var nytt!
Jeg så jordtemmerne gjøre det. Jeg ville prøve vannversjonen.
Temmingen din har blitt veldig god.
Du har funnet opp nye triks. Det kjennetegner en dyktig temmer.
Jeg har følt meg selvsikker,
men jeg har lært alt fra bestemors skriftrull,
så jeg trenger vannstammene i nord.
Vanntemmemesterne vil ta meg til neste nivå.
- Vi har møtt flere ildtemmere. - Vi nærmer oss grensen til Ildnasjonen.
Det måtte skje, selv uten Sokkas tragiske datingforsøk.
Hvordan skulle jeg vite at hun var Ildnasjonssoldat?
Vi må være på vakt, i det minste til vi kommer til nord...
Aang?
FORDUFTET
- Ildnasjonen. - Hvorfor gjorde de dette?
Hvorfor gjør de noe?
Dette er min feil.
Avatarens jobb er å beskytte naturen.
Det er like viktig som å hjelpe folk og slåss mot ildtemmere.
Hvor mange skoger har dødd fordi jeg ikke vet hva jeg gjør?
Bestemor sier at livet er en syklus.
Fra døden kommer nytt liv.
Dette blir en skog igjen.
Det er det du bør se.
Frø for fremtiden.
Ikke tidligere feil.
Det går bra. Jeg skal ikke skade deg.
Gått deg vill?
Jeg heter Sokka.
Rimer på "okka" og "wakka wakka".
Hun ser modig ut. Har hun et navn?
Kanskje vi kan finne på et.
Hva med Pippinpaddle Oppsokopolis?
Den tredje.
Shi-yong lagde henne.
Shi-yong?
Er Shi-yong vennen din, eller er han...
Sokka!
Nei, vent.
Der borte.
Der er du.
Du vet bedre enn å gå alene.
Hun mistet denne.
Vi er ikke ute etter trøbbel.
Hun var bare redd.
Noe fælt skjedde her, ikke sant?
Tilgi manerene mine.
- Takk for hjelpen. - Du trenger ikke beklage.
Å bo så nær Ildnasjonen betyr at man må være på vakt.
Ja. Vi har sett vår del av krigen.
- Var det slik skogen ble ødelagt? Et slag? - Nei.
Ildtemmerne lagde en vei mens de beveget seg gjennom fjellene.
Så de brant ned skogen?
Men etter brannen begynte rare ting å skje.
Avlingene begynte å dø. Dyrene sluttet å beite.
Det er nesten som om jorden selv er syk.
For noen dager siden sendte vi noen for å se etter mat. De kom aldri tilbake.
Min sønn, Shi-yong,
var med dem.
Vi vet hvordan det er å leve i frykt, men dette er dypere.
Det er noe hinsides denne verden.
Du har rett. Folket ditt er utenfor denne verden.
Men jeg kan få dem tilbake.
- Noe nytt? - Nei.
Ingenting?
Hvor mange steder kan en diger himmelbison gjemme seg?
- Ingen rapporter om noe uvanlig? - Ingen.
- Bortsett fra... - Fra hva da?
En kjøpmann nevnte barn som lekte med is nær Senlinpasset,
men han tok sikkert feil.
Så noen så is på et sted der det ikke burde være is?
De fleste ville kalt det uvanlig, ikke sant, løytnant Jee?
Med mindre hen var idiot.
- Jeg sender noen menn for å undersøke. - Nei, jeg må gjøre det selv.
Som alltid.
Kommandør Zhao er svært imponerende.
Jobber uten hjelp i et glemt hjørne av verden,
og han fant avataren.
Jeg har alltid beundret hvordan du styrer kommandørene.
Du vet hvordan du får mest mulig ut av talentene deres.
Om det var meg, ville jeg sendt flere ressurser til Zhao.
Se hva han kan gjøre med litt støtte.
"Vann de mest lovende frøene."
Du lærte meg det.
Du kan ha rett.
Be oberst Shinu mobilisere bueskytterne.
Og varsle kansleren om at jeg skal omdirigere noen midler.
Og Azula...
Zhao fant ikke avataren. Zuko gjorde det.
Det var han som viste dyktighet og dedikasjon.
Jeg forventer det av en fremtidig arving.
Ikke egoistisk smiger og blyg hvisking.
Vår verden er ikke den eneste.
- Det er et annet rike utenfor vårt. - Den åndelige verden.
Vanligvis er de atskilt, men det er steder hvor barrieren er tynn.
Tror du skogen er et av disse tynne stedene?
Jeg tror ikke det. Jeg føler det.
Jeg tror at brannene svekker barrieren enda mer.
Avataren er broen mellom den naturlige og åndelige verden,
og jeg kan føle hvor nære de er.
Det er som is som har begynt å sprekke.
Skal du hoppe inn i Den åndelige verden, ta de fortapte folkene og hoppe tilbake?
Noe sånt.
Du hørtes mye mer selvsikker ut før.
Fordi alt dette er mitt ansvar.
Ja, jeg må til nord så jeg kan redde vanntemmerne,
men jeg må hjelpe folk her
så de ikke mister hjemmene og dem de har kjær,
slik jeg mistet mine.
Det er umulig for deg å gjøre alt.
Det er som Bumi sa: "Avataren må gjøre det umulige."
Jeg må finne ut hvor de åndelige energiene er sterkest.
Hvor er det?
- Det vet jeg når jeg finner dem. - Du sa nesten noe spesifikt.
Katara?
Aang?
Et tempel for skogens ånd.
Her er det.
- Hva gjør vi? - Vi passer på Aang.
Når ånden krysser over, vil kroppen være sårbar.
Vi må beskytte ham.
Hvordan vet vi at det funker?
Jeg vet ikke.
- Jeg begynner å bli sulten. - Kan dere være stille?
Jeg prøver å konsentrere meg.
Sokka, jeg tror det funket.
Katara?
- Hva skjer? - Jeg vet ikke! Aang?
Jeg skilte sjelen fra kroppen min, men jeg tok dere med meg.
Hvordan er det mulig?
De må være energien på stedet, den tynne barrieren og kreftene mine.
Få oss tilbake nå!
Jeg er lei for det.
Vi er i Den åndelige verden.
Ikke nevn avataren. Det kan ikke komme ut.
Enig. Og vi bør være forsiktige.
Ildnasjonen kontrollerer området, men det er fortsatt jordtemmerland.
- Vi vil ikke skape trøbbel. - Når har jeg skapt trøbbel?
Når, ja.
De er fra Ildnasjonen. Se på dem. Se på klærne deres.
Jeg har hørt at vanntemmere kan ha vært her nylig.
- Har du sett dem? - Nei.
- Men du har hørt om dem. - På en måte.
Kanskje dette vil hjelpe.
Har du sett vanntemmere?
Nei.
Men jeg har hørt at avataren kanskje reiser med dem.
- Hva sa du? - Avataren.
Han er sammen med vanntemmere. Ikke sant, Muki?
Avataren? Det var det piratene sa.
Nei, det var ikke piratene. Det var kløftguiden.
Han sa at avataren sloss mot dalsøkere med hjelp av vanntemmere.
Var det han som sa at de stoppet vulkanen...
De har visst hørt om avataren.
Etter at de sloss mot den gale kongen i Omashu.
Jeg kommer til å miste ham. Jeg kommer til å miste alt!
Hvis ryktene har nådd dette hullet, vet alle det.
Alle i Jordriket. Alle i Ildnasjonen.
Jegerne er på jakt. Det er blod i vannet nå.
Hjelp meg! Hun er gal!
Ikke dø, din idiot.
Jeg får bare halvparten hvis du dør.
Hva glor dere på?
En ussel dusørjeger.
Ussel? Store ord fra en liten gutt.
Jeg lar det gå, for faren din er søt.
Jeg burde visst at leiesoldater løper løpsk her.
Gyatso pleide å si at den åndelige og fysiske verden er knyttet sammen.
Det som skjer i den ene, påvirker den andre, som sjelen og kroppen.
- Separate, men forbundet. - Det gir mening.
Gyatso gjorde ting lett å forstå.
Han gjorde alt enkelt.
- Han høres flott ut. - Det var han.
Jeg har alltid følt at jeg var åndelig innstilt.
- Kanskje det var derfor jeg ble med. - Er det en frosk?
Han der aner jeg ikke.
Landsbyboerne prøver nok å finne en vei ut.
- De leter sikkert etter noe kjent. - Om de vet at de ikke hører hjemme her.
Ingen av dere hører hjemme her.
- Hvem sa det? - Hvem sa hva?
Ingen mennesker hører hjemme i dette riket.
Det er en stor fugl.
"Fugl?" Jeg er ingen fugl.
Jeg er selve kunnskapens ånd.
Beklager Sokka. Han mente ingenting.
- Hvem snakker du med? - Hva mener du?
De hører ikke det du hører.
De små hjernene deres er ikke i stand til å forstå meg.
- Men jeg hører deg. - Du er avataren.
Du skal ha én fot i denne verdenen.
Men de er inntrengere.
Og jo lenger de blir, jo farligere er det for dem.
Farlig?
Fuglen spiser oss vel ikke?
Det burde være hans minste bekymring.
Det er skapninger her som vil gjøre mye mer
enn å sluke kroppen din.
De vil spise sjelen din.
Aang? Hva sier han?
Han sier han ikke vil skade oss.
Alt vi vil er å finne vennene våre, så drar vi herfra.
Det er en som bor i en steinhytte ikke langt bortenfor skogen.
Han vet kanskje hva som har skjedd med vennene deres.
Følg stien, så finner dere ham.
Vent. Hva mente du med fare? Hva kan skje med dem?
Det er ting her inne som vil avsløre sannheter for mennesker.
Sannheter de aldri er forberedt på.
De vil vise dem hvem de virkelig er,
og det kan forårsake mye smerte.
Farvel, avatar, og husk, hold dere på stien.
Ha det, fuglen!
Det holder.
Timen er over, Deres Høyhet.
Azula!
Går det bra? La meg hjelpe deg.
- Det var intenst. - Ja.
- Du kunne ha skadet ham. - Hans feil. Han burde vært bedre.
Men dette handlet vel ikke om treneren?
Azula, du er best. Alle vet det.
Du er perfekt.
Det er ikke godt nok.
Der er du. Hvor har du vært?
Beklager. Jeg ble distrahert av en runde Pai Sho.
Gatespillerne her er ganske gode.
Det er de sikkert. Kom.
De fulgte ikke den forventede taktikken, men det var styrken deres.
Onkel, kan du avslutte historien på båten?
Prins Zuko, det er mye du kan lære av disse Pai Sho-spillerne.
De er utrente, men det betyr bare at de er åpne for nye ideer.
Så de er klare når en løsning viser seg.
Nei!
June er best på det hun gjør, og det er å finne folk.
Hun er leiesoldat. Lojaliteten er betalt for.
- Hvordan kan du stole på henne? - June er profesjonell.
Hvis hun mislykkes, får hun ikke betalt, og hun får ikke mat.
Prins Zuko, jeg vet at du alltid har ment
at det er en rett og en gal måte å gjøre ting på.
Det er et tegn på en stor leder, men reglene er annerledes her ute.
Kommandør Zhao vet det,
og han gjør allerede trekk mens vi ennå ikke har trukket brikker.
Fortell meg om denne avataren.
- Så dere det? - Hva da?
Sokka, slapp av.
Ugla sa det går fint om vi holder oss til stien.
- Ikke sant, Aang? - Ja.
Aang? Hva sa ugla egentlig?
Han sa det kan være farlig for dere her. At dere kanskje må møte sannheten.
Men hvor ille kan sannheten være?
Nettopp.
Ikke sant?
Sannheten.
Ja, jeg kan takle sannheten.
Det jeg ikke takler, er å bli spist av et digert åndemonster.
Du måtte si noe.
Aang, si at det er et åndespråk som bare du kan forstå,
og den sier: "Velkommen, venner, vil dere ha kake?"
Det er ikke det den sier.
Hold dere på stien.
Ugla sa det går bra bare vi holder oss på stien.
Vi er på stien.
Vi er på stien!
Gå av stien!
Det er skogens ånd.
Den er skadet.
Jeg kan ikke temme!
Ikke jeg heller.
Se opp!
Hvorfor tar du ikke en på din egen størrelse?
Jeg mente ikke meg.
- Sokka! - Løp, alle sammen!
Smerte.
Så mye smerte.
Det er faktisk bare skrammer.
Ikke du. Hei Bai.
Hei, hva?
Hei Bai. Den ånden. Den har store smerter.
Jeg må ha landet hardere enn jeg trodde. Jeg er litt forvirret.
- Du er morsom. - Og du er en snakkende rev.
Men ikke det sprøeste jeg har sett i dag.
Jeg må finne vennene mine før de blir spist av monsteret.
Den er ikke et monster. Den er skadet. Det er det smerte gjør.
Den forandrer deg til noe du ikke er. Vet du ikke hvordan det er å bli skadet?
Disse skrammene gjør meg ganske irritabel.
Spøker du alltid når du ikke vil snakke om noe?
Jeg gjør ikke det.
Du burde gå. Jeg håper du kan "rekombobulere".
Den åndelige verden.
Og vær forsiktig.
Tåken kan være farlig.
Sokka? Aang?
Aang?
Katara.
- Mamma? - Der er du. Jeg har lett etter deg.
Det er ikke mulig.
- Er det virkelig deg? - Hva?
Katara, går det bra?
Det er så lenge siden sist.
Kom. Vi er sent ute.
Fire tråder er sterkere.
Jeg sa ikke at det ikke var sterkere. Jeg sa det var bortkastet.
Katara, du fletter ikke.
Jeg har aldri vært flink til dette. Sokka pleide å erte meg om...
Hvor er Sokka?
Han og faren din er snart tilbake fra fisketuren.
Katara...
- Jeg kan ikke temme. - Du vil få det til.
En dag skal du vise verden hvor mektig du er.
Du skal beskytte oss alle.
Ildnasjonen! Løp!
Gjem henne.
- Finn vanntemmeren! - Løp!
- Katara, vi må inn nå! - Nei, jeg går ikke inn dit!
Gjem deg. Hva du enn gjør, ikke kom ut.
Hvor er vanntemmeren? Vi vet at dere har en i landsbyen.
Alle vanntemmerne er borte eller døde på grunn av dere.
Du lyver.
Gi oss temmeren.
Eller dø.
Vent!
Det er meg.
Jeg er vanntemmeren.
Så mye frykt. Så mye fortvilelse.
Den åndelige verden. Mer som gjørmeverden.
Det lukter som Appa etter en regnstorm.
Det stemmer ikke.
Pappa?
Vannåndene vitner om dette merket.
For styrken og lederskapet han viste under isseilingen sin
gir jeg dette visdomsmerket...
...til Sokka.
Sønnen min.
Dette er isseilingstesten min.
I dag besto du isseilingstesten.
Akkurat som krigerne i vår familie alltid har gjort.
Men du gjorde det spennende.
Bato!
Det kom litt vel nær de isfjellene.
Ja, jeg mistet kontrollen.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Om du ikke hadde vært på båten og hjulpet...
Vi klarte oss. Det er viktigst. Ikke sant, Hakoda?
Ja, det stemmer, og å velge rett mannskap er en del av å være en klok leder.
Det er derfor vi får hjelp av vennene våre.
Ser du?
Gå og finn søsteren din, så kan vi feire.
Hei, Sokka.
Vi så isskipet ditt, eller det som er igjen.
Hvis det er slik du består en test, vil jeg ikke se deg stryke.
For en vits.
Jeg trodde ikke han ville havne i trøbbel så fort.
Om det ikke var for deg, ville Sokka ha knust oss.
- Vi er heldige som lever. - Jeg så også isfjellene i siste sekund.
Du trenger ikke unnskylde ham.
Jeg håpet,
når han virkelig måtte vise hvem han var, at han ville gjøre det bedre.
Sannheten er at ikke alle er ment til å ha ansvar for andres liv.
Gi etter for fortvilelsen.
Katara! Sokka!
Hjemme.
Det er ikke ekte.
Hva har vi her? En som kan stå imot?
Det er ikke mulig. Med mindre...
Selvsagt.
Det er min gamle venn, avataren.
- Kjenner jeg deg? - Det vil jeg si.
En av dine tidligere inkarnasjoner prøvde å drepe meg.
Hvorfor skulle jeg prøve å drepe deg?
Det var noe om å stjele ansiktet til en du elsket.
Men du vet alt om å stjele, ikke sant?
Kanskje du har kommet for å gi tilbake det du stjal fra meg.
Jeg vet ikke hva du snakker om. Jeg vil bare finne vennene mine.
Vennene dine?
Hvorfor skulle jeg la deg leke med maten min?
Hallo?
Aang?
Gyatso?
Aang!
Endelig kom du!
Dette er ikke ekte. Det er enda et triks.
Det er en illusjon.
Jeg vet det er vanskelig å tro, men det er virkelig meg.
Det er mange illusjoner her, men du har kommet ut av tåken.
Dette er ekte.
Gjenkjenner du dette? En av de siste rundene våre.
Din tur.
Juksemaker.
Jeg kan ikke tro at det er deg.
Hvordan er dette mulig? Hvordan havnet du her?
Etter at du forlot lufttempelet, angrep ildtemmerne.
Det var brått og raskt.
De fleste som døde, gikk videre. Jeg valgte en annen retning.
Du valgte å ikke gå videre til neste opplysningsstadium?
Hvorfor det?
Fordi jeg visste du ville trenge meg.
Jeg trenger deg.
Jeg skal være avataren, og alle regner med meg,
men jeg vet ikke hva jeg gjør.
Men nå er du her.
Jeg kan ikke si hvordan du skal være avatar.
Selvsagt kan du det.
Avatar Kyoshi sa at jeg må til nord for å forhindre en stor tragedie.
Men jeg vet ikke hvordan.
Jeg vet ingenting.
- Du vet mer enn du tror. - Det tviler jeg på.
Hvordan skal jeg redde verden om jeg ikke kan redde...
...vennene mine?
De er et sted i tåken.
Det er De fortapte sjelers tåke.
Et sted som fanger folk i deres mørkeste minner,
og det er jaktmarken til Koh, ansiktstyven.
Han jakter på de som er lammet av fortvilelse og tvil.
Han må ha landsbyboerne også. De vi kom for å redde.
Koh må ha tatt dem med til hulen sin.
Koh holder dem der til han er klar til å spise.
Når det skjer, vil sjelene deres være tapt for alltid.
Jeg må redde dem!
Koh er en urånd, et farlig og nådeløst rovdyr.
- Det er umulig å beseire ham. - Jeg må prøve.
Jeg må gjøre noe.
Koh.
Han sa han kjente meg. At jeg har tatt noe fra ham.
Det er sant. Tidligere avatarer har slåss mot Koh.
Det sies at Roku en gang hadde den sterkeste ånden,
men ingen vet hva som skjedde.
Ok. Jeg må snakke med Roku.
Jeg har kontaktet Kyoshi ved helligdommen. Jeg gjør det med Roku.
Men Rokus tempel er i Ildnasjonen.
- Det blir en farlig reise. - Jeg har ikke noe valg.
Jeg kommer tilbake.
Aang!
Det er noe jeg må fortelle deg.
Du kunne ikke gjort noe om du hadde blitt hos oss.
Du kunne ikke ha stoppet Ildnasjonen.
Du kunne ikke ha forhindret krigen.
Du ville ha dødd sammen med de andre.
Det er ikke din feil.
Så gi slipp.
Kan vi snakke om det når jeg kommer tilbake?
Selvsagt.
Skynd deg. Koh vil snart spise igjen.
Når jeg har reddet vennene mine, har vi mer tid.
Tid.
Tid er en underlig ting.
Fortiden, fremtiden, alt blir blandet.
Det er bare én måte å holde orden.
Det er ved å huske det som virkelig betyr noe.
Jeg håper du kan hjelpe meg, Roku.
Jeg vet du har det vondt. Jeg så ånden din.
Jeg skal fikse dette, og jeg skal redde vennene mine.
Jeg lover.
Beklager, kompis. Du kan ikke komme denne gangen.
Du også, Momo.
Det er for farlig.
Pass på dem for meg, ok?
Det kan være vanskelig å se det som er viktig.
Noen ganger føles det som om vi alltid vil være alene.
Og det eneste som holder oss med selskap, er vår egen smerte.
Vi sier til oss selv at vi er problemet.
Spesielt når ting vi ikke kan kontrollere, kommer mot oss.
Det er derfor vi må gi slipp på smerten og angeren.
Og huske hva det er vi kjemper for.
De vi elsker.
La det være lyset som leder deg gjennom de mest forræderske tider...
...og de mørkeste netter.
Tekst: Trine Friis