Hallå?
Är det nån där?
Det var inte jag som orsakade bränderna och slagsmålen.
Spara din röst.
Jordrikets soldater är inte så överseende,
inte ens under de bästa förutsättningarna.
Och det här är verkligen inte de bästa förutsättningarna.
General Iroh.
Trevligt att ses igen, unga avatar.
Och Zuko?
Tog de honom också?
Han är förhoppningsvis på väg tillbaka till skeppet.
Allt är hans fel.
Han startade bråket, övergav dig och stack.
Nu vet jag vad han är för sorts person.
Det tvivlar jag på.
Vad ska de göra med oss?
Jag vet inte.
Men jordbändare brukar inte vara så vänliga mot fallna fiender.
Är det sant?
Samarbetade du med fienden?
Det är invecklat.
Nej, det är en enkel fråga. Hjälpte du eldbändarna?
Ja.
Teo.
Jag försökte skydda dig.
Eldbändarna sa att de skulle döda oss och attackera staden om jag vägrade.
De har lämnat Omashu i fred tack vare mina små tjänster.
Tjänster? Du gav fienden vapen!
Vapen? Nej, bara obetydliga ritningar. Inget av värde i ett krig.
Allt kan bli till ett vapen i fel händer.
Särskilt i Eldnationens händer.
Sokka.
Du vet hur det är att göra svåra val.
Din far tvingades överge er och gå ut i krig,
och du, ett barn, fick överta ansvaret.
Vi gör det som krävs för att överleva.
Vi kompromissar tillräckligt för att klara oss.
Pappa hade aldrig gjort som du.
Jag har hittat honom.
Aang sitter i fängelse.
IN I MÖRKRET
FÖR 100 ÅR SEN
Aang!
Hej, Aang!
Hej, Bumi. Hur går det med träningen?
Det går bra med formerna, men skepnader är svåra.
Vad menar du? Det liknar en flygande bison på pricken.
Det ska vara en grävlingsmullvad.
Är du säker?
Inget går upp mot jordbändarnas murverk.
Inga skarvar.
Det gör deras städer till underverk.
Imponerande palats, torn som trotsar tyngdlagen.
Ogenomträngliga fängelser.
Jag gillar de mindre deppiga delarna av Omashu.
Städer är som människor. Alla har sina mörka sidor.
Alla sidor känns ganska mörka nu.
Ja, det som hände här har hänt i hela världen.
Resultatet av hundra års krig.
Ett krig som Eldnationen startade.
Som Eldnationen kan avsluta.
Om det ändå vore så enkelt.
Min bror, eldfursten, ser mer enkelspårigt på det.
Seger eller nederlag. Inget annat betyder nåt.
Inte ens de man förlorar på vägen.
Är det därför Zuko jagar mig?
För att vinna kriget åt sin pappa?
Zukos seger ligger inte i att vinna kriget,
utan i att få sitt liv tillbaka.
Du kan visa honom att det är fel väg. Han lyssnar på dig.
Det är han väl skyldig dig.
Tvärtom.
Det är jag som står i skuld till honom.
I större skuld än jag kan återgälda.
Omöjligt!
Omashus fängelse ligger inne i berget och omges av bergväggar.
Enda vägen in går genom palatset.
Jag beklagar. Avataren är förlorad.
Vi överger inte Aang.
Du kan hjälpa oss in.
Inte efter det som hände. Tyvärr.
Tunnlarna, då?
Tunnlarna?
De hemliga tunnlarna under berget.
Stadens två grundare möttes där utan att nån visste om det.
- En myt. - Du sa att du hade sett dem.
Var det också en lögn?
Okej, de finns, men de är inte stabila. Går man in där blir man kvar.
Och enligt myterna vaktas gångarna av ondskefulla andar.
Inte bara hemliga tunnlar, alltså, utan hemsökta hemliga tunnlar.
Även om jag hittar en väg igenom dem, kan jag inte göra nåt åt vakterna.
Dem tar vi hand om. Hjälp oss dit bara.
- Vart för ni honom? - Till Hålan.
- Hålan? - Jordrikets arbetsläger för krigsfångar.
Ingen som har hamnat där har nånsin hörts av igen.
Men du är inte lika lyckligt lottad.
Du ska träffa kungen.
Kartorna är obegripliga. Enligt en ska man gå österut.
Här är en stig söderut.
Och den här går rakt uppåt i en spiral.
Vad är det?
Min kontakt från Eldnationen.
Gå med på att träffas.
Förvarna sedan jordgeneralerna och låt dem gillra en fälla åt spionerna.
Nej. Eldbändarna var tydliga.
Vid minsta motstånd anfaller de med allt de har.
Låt dem komma.
Avataren har återvänt. Det är dags att sluta gömma sig.
Det är dags att ta strid.
Ers Höghet.
Fången ni ville träffa.
Han greps för bråk och skadegörelse.
Han var ett hot mot andra.
Och han är luftbändare.
Lotusrot, tallbark, torkade jasminblommor.
Lotusrot, tallbark, torkade jasminblommor,
skållhett vatten, blötlagt i två minuter!
Te?
Okej.
Och du har fel om honom.
- Vi såg honom bända... - Fel!
Han är inte bara luftbändare.
Han bemästrar fyra element.
Världens räddare.
Han är
avataren.
Och han är väldigt bra på att kasta macka.
Bumi?
Hej, Aang.
Bumi!
Hur kan du vara i livet?
Ett nyttigt liv, rätt kost och tur. Tur eller otur. Svårt att avgöra.
Men hur kan du fortfarande vara i livet? Och liten?
Det är en lång historia.
Tallbark?
Vilken idiot sa åt dig att lägga i tallbark?
Du.
Ge honom...
...en festmåltid.
Jet.
Du förrådde oss.
Va? Jag hindrade er från att döda oskyldiga.
Oskyldiga? Vill du rädda spioner och förrädare?
Alla där ute är inte fiender.
Om du är emot oss
är du det.
Livet på Sydpolen är säkert enkelt,
men här måste man fatta svåra beslut. Så är det i krig.
Jag trodde du var på vår sida.
På min sida.
Jet, du har glömt vad du slåss för.
Du sa åt mig att tänka på mamma, och det gjorde jag.
Hon ville inte att jag skulle fyllas av bitterhet.
Därför vet jag att du har hamnat på fel sida.
Du slåss inte för det du älskar. Du slåss av hat.
Precis som eldbändarna.
Jag är inte alls som eldbändarna.
Hej då, Jet.
Se på din kraft. Det är min förtjänst.
Det var inte din förtjänst, utan min.
Du där!
Du hör inte hemma här.
Jag blev satt på fångförflyttning,
men... jag är sen.
Om min kommendör får veta... Jag har redan klantat mig den här månaden.
Den gamla eldbändaren är i Hålan. Den andra är kvar här.
Den andra?
Den skalliga ungen. Kungen ville träffa honom.
Ska du bara stå där?
Vad ska du göra?
Till denna måltid finns två alternativ.
Revbensspjäll från Känguruön.
De nästan studsar in i munnen på en.
Och så sjögräsgryta.
Men tydligen måste man äta den med tång.
Den var rolig.
Jag tar grytan.
Jag äter inte kött.
Så sant.
Bra val.
Vänta nu. Var det ett test?
Va? Ett test? Inte, då. Snarare en lek.
Du har ju alltid gillat lekar.
Nedfryst i ett isberg i hundra år, alltså?
Det måste ha varit... skönt.
Nej, det var en mardröm.
Lägg av. Hur hemskt kan det ha varit?
Världen stod i lågor, människor dog
och du fick sova dig igenom allt.
Alla luftbändare utplånades.
Och jag kunde inte hjälpa dem.
De där munkarna var alltid lite svävande.
Det var en tragedi.
Och det kan hända igen.
Därför måste jag ta mig till det norra vattenfolket så fort det går
och därför måste du låta mig gå.
Jag måste rädda vattenbändarna.
Nu vänder vi blad.
Bumi! Det här är viktigt.
Bryr du dig inte?
Bryr mig?
Har du mage att säga åt mig att jag ska bry mig?
Har du utkämpat samma strid i ett århundrade?
Har du sett världen omkring dig brinna?
Här ska du få höra, avataren.
Du må vara hundra år gammal,
men du har inte levt i hundra år,
särskilt inte dessa hundra år.
Jag kan inte tro att du förlorat hoppet.
Inte du, Bumi.
Jaså, inte?
Jag accepterar utmaningen.
- Det här kan inte vara rätt. - Det var enda öppningen.
Är du säker?
Lyssna.
Hör du... musik?
När du befinner dig i mörker
Och omges av klippor och stenar
Bra. Ta den där.
Kom då ihåg den fina gåvan
Som finns djupt där inuti
Skaka den.
Gräv lite bara, så hittar du
Juvelen i mitt hjärta
Ja
Ja. Det där var fint. Vad gör ni här?
Vi? Vad gör ni här?
Vi gör det vi gör.
Okej, men... varför gör ni det här?
Akustiken. Den bästa i Omashu.
Hörde ni?
Harmoni. Det är vår grej.
Harmoni, musik, kärlek.
Tunnlarna är nog inte så farliga om de kan vara här.
Tunnlarna? Nej, det här är inte tunnlarna.
Det där är tunnlarna.
Jag skulle inte gå in där.
Vi har inget val.
Vi måste hitta vår vän.
Tja, i så fall
borde ni se det här.
Den berättar om två älskande.
Oma och Shu träffades uppe på berget som skilde deras byar åt.
Byarna var fiender, så de fick inte vara tillsammans,
men deras kärlek var stark, så de hittade ett sätt.
Grävlingsmullvadar lärde dem jordbändning och de blev de första jordbändarna.
De byggde ett tunnelsystem för att kunna ses.
Men en dag dök Oma inte upp.
Hon hade dödats i ett angrepp.
Shu blev förkrossad och använde sin jordbändarkraft
för att tvinga ner byborna på knä.
Hon kunde ha ödelagt allt.
Istället förkunnade hon att kriget var över.
Byborna hjälpte henne att bygga en ny stad där de kunde leva i fred.
Staden fick namnet Omashu efter deras kärlek.
"Kärleken är ljusast i mörkret."
Kom ihåg det,
särskilt om ni ger er in i mörkret som inget levande nånsin återvänder ifrån.
Åh, två älskande...
Det är lugnt. Det finns inget att vara rädd för.
Precis. Det finns inga arga andar.
Hemliga tunnlar
Genom bergen
Hemliga, hemliga tunnlar
Ja!
De är dödsdömda.
Ett helt gäng jordbändare för en enda gamling.
Vad smickrande.
- Stanna! - Stanna.
- Stanna.
En försiktighetsåtgärd.
Det skulle nog intressera många häromkring att Draken från Väst befinner sig här.
Eldnationsgeneralen som lät belägra Ba Sing Se i 600 dagar...
En del kan frestas att ta saken i egna händer.
Och så kan vi ju inte ha det.
Är det nåt jag kan göra för att göra resan mer bekväm?
Det går bra. Tack.
Säkert? Tveka inte att säga till.
Det är långt till Hålan.
Och jag har all tid i världen.
Då så. Sitt upp.
Du vill fara norrut.
Det är inget vidare där. Det brinner överallt.
Jag har inget val. Jag måste ta mig dit.
Ett litet råd. Den raka vägen är inte alltid den bästa.
Menar du att jag ska välja en annan väg?
Jag menar att du borde se dig för.
Bumi, vad är det här?
- Vad är det du vill bevisa? -"Bevisa"?
Jag kanske vill visa dig att ingen resa är enkel för avataren.
Jag kanske vill leka en lek som förr i tiden,
eller så var jag bara sugen på hårda karameller.
Jag kommer, farbror.
Hitåt.
Visar kartan det?
Den är otydlig, men jag har det på känn.
På känn?
Ja. En magkänsla. Instinkt.
Ser du?
Blås ut ljuset.
Där ser man.
"Kärleken är ljusast i mörkret." Det var en ledtråd.
Det måste vara mörkt så att man kan följa ljuset.
Så hittar man rätt väg.
Ljuset från kristaller?
De finns ju överallt. På väggarna, på marken...
- Helt slumpmässigt. - Det är en stig.
Det var kärleken som skulle lysa, inte stenar.
Kreativ tolkning.
Som trubaduren sa: Kärleken är svaret. Kärlek är allt man behöver.
Lyssnar du på trubaduren nu?
- Vänta! - Vad är problemet?
Du tar mig inte på allvar.
Inte nu igen.
- Jag är ingen barnunge längre. - Du beter dig som en.
Du beter dig som om du vet allt, fast du inte märkte att nån ljög för dig.
- Du föll för en terrorist! - Så var det inte.
- Du borde inte ha talat med honom! - Det avgör inte du.
- Du ska lyssna på mig! - Inte när du är dum!
- Jag har ansvaret! - Du är inte pappa!
Vi är visst inte i Vargbukten längre.
Nej.
Tänk om mormor kunde se oss nu.
- Torkad säl skulle sitta fint nu. - Eller mormors nudlar.
Med den heta buljongen.
Vi får det snart.
Tror du det?
Jag vet inte.
Kom. Vi måste fortsätta.
Torkad säl... Jag fattar inte hur du kan äta det.
För hit honom.
Sadla den där.
Eldbändare behöver väl inte vatten?
I Ba Sing Se fick man ransonera sötvatten i ett år efter belägringen.
Vi som tillhörde militären fick speciella privilegier.
Men min bror...
Han hade ett gott hjärta.
Han samlade mat och vatten och gav det till barnen.
Han hade vakten när ni satte eld på östra muren.
När vi lyckades släcka elden, fanns det inget kvar att begrava.
Han var 19.
Alla liv som gick förlorade, alla strider...
Och Ba Sing Se står kvar.
Var det värt det?
Vi låg i krig. Jag var soldat.
Du var en slaktare!
Vet du...
Jag känner fortfarande röklukten när jag ska sova.
Den försvinner aldrig.
Kriget ställer allt på sin spets.
En del av oss gillar inte det vi ser då.
Är det ditt ynkliga sätt att beklaga det du gjorde?
Jag pratade inte om mig.
Sir.
Backa.
Det är sant, eller hur?
Du har inget mänskligt i dig.
Du vet inget om förluster.
- Övergav han belägringen? - Ja, efter sonens död.
Sonen var alltså hjälte, medan han blev känd som en ynkrygg.
Bror, trösta dig med vetskapen
att Lu Ten alltid kommer att hyllas som hjälte i Eldnationen.
Tack, Ozai.
Hans uppoffring blir föremål för legender.
Farbror.
Vilken ära för dig och för Lu Ten att dö i Eldnationens tjänst.
När mina studier gick dåligt och far var missnöjd,
fick jag den här av Lu Ten.
Han fick den för att han var bäst på officersutbildningen.
Han ville ge den till nån som är ämnad för stordåd.
Den gav mig styrka.
Lu Ten behövde den inte,
för han var den starkaste jag visste.
- Du börjar bli bra på det där. - Övning och bra instruktioner.
- Jaså? Från skriftrullen? - Ja.
Och Jet hjälpte mig en del.
Han har också förlorat anhöriga. Han vet att minnena kan hålla en tillbaka.
Jag insåg att jag bara hade tänkt på hur mamma dog, inte hur hon levde.
Jet hamnade på fel spår, men han knuffades i den riktningen,
precis som Sai.
Sai sa att jag borde bli ingenjör.
Att det är mitt kall.
- Tror du det? - Jag vet inte.
Det var skönt att känna att jag hade nåt att erbjuda.
Utöver min överlägsenhet i strid.
Sokka.
Det jag sa om dig och pappa...
Släpp det.
Du ledde och skyddade stammen helt utan hjälp.
Pappa behövde aldrig axla det oket ensam.
Det var svårare för dig.
Nej, det här stämmer inte.
Kristallerna är bara kristaller. Som jag trodde.
Den ska inte vara här. Vi var här förut, men inte väggen.
Hur är det möjligt?
Det är det inte.
Såvida inte...
Tunnlarna förändras.
Bakom dessa dörrar väntar en skräckinjagande utmaning.
Ett riktigt test som visar om du är redo att bli avatar.
Bumi...
De här utmaningarna och prövningarna är helt obegripliga.
Allt har varit obegripligt i hundra år.
Det här är inte du.
Den Bumi som jag känner
är en glad kille som älskar att kasta macka
och jämt tänker på sina vänner.
Jag tror att den killen finns kvar där inne.
Fiffigt.
Allt är visst en lek för dig. Eller hur, avataren?
Vem bryr sig om ansvar?
Vem bryr sig om att rädda världen?
Nej. Mer skoj ska det vara. Eller hur?
Tja,
vi ska leka en sista lek.
Som utlovat.
En sista lek, avataren.
Den enklaste av de alla.
Du mot mig.
Till döden.
Galet. Hur kan tunnlarna förändras?
- Jag visste att det var fel. - Ta skrytet sen.
Var det inbillning?
En grävlingsmullvad.
Gör det.
Gör det!
Vi har alla sett nog med död.
Så går det när man visar en jordbändare medlidande.
Du klarar dig.
Vi måste härifrån.
- Du måste vila... - Inte nu.
Det kommer snart fler soldater. Vi måste härifrån nu.
Katara!
Tack.
Återvändsgränd.
Förlåt, Katara.
Förlåt själv.
Vad händer? Är vi döda?
"Kärleken är ljusast i mörkret."
Det syftar inte på kristaller. Det var inte de som vägledde Oma och Shu.
Den är blind.
De navigerar inte med hjälp av synen. Känslorna leder dem.
De känner av och reagerar på känslor.
Ilska, rädsla och mest av allt kärlek.
"Kärleken är ljusast i mörkret."
Reagerar de på kärlek?
Tror du den kan ta en order?
Ursäkta, herr Grävlingsmullvad.
Skulle du kunna visa oss vägen till palatset?
Snälla?
- Snälla Bumi! Du behöver inte göra så här! - Jo, det gör jag.
En del av oss måste strida även när vi inte vill.
Så är det att befinna sig i krig!
Nej!
Det hade du vetat om du hade varit här, men det var du inte.
Du övergav oss.
Du var avataren och du övergav oss.
I den här världen kan man inte lita på nån,
inte ens sina vänner.
Särskilt inte sina vänner.
Det här var kul,
men nu har vi lekt färdigt.
Jag orkar inte med båda. Hjälp mig!
Låt den falla. Då vinner du.
- Det är ingen lek! - Jo, det är det.
En lek som kräver att man gör omöjliga val.
Ska jag rädda den eller den staden?
Vem får det sista av maten? Barnhemmet eller soldaterna?
Såna beslut måste man fatta
dag in och dag ut, år in och år ut,
och det bara för att rädda en enda stad.
Du ska rädda hela världen.
Låt den falla, Aang!
Lär dig vad det innebär att vara avatar!
Nej!
Då är världen dömd till undergång.
Sokka, ta kungen!
Nu, Aang!
Är du oskadd?
Du kan verkligen rasera saker.
Fusk! Du fuskade!
Du gjorde det inte på egen hand, så du lärde dig ingenting!
Du hade fel.
Man kan visst lita på sina vänner.
Bara så kan jag rädda världen.
Med mina vänner.
Du tänker som ett barn.
Vore det så hemskt?
Minns du den?
Jag anropar en vän med den.
Det ska jag göra nu.
Anropa en gammal vän.
Du hade rätt.
Jag övergav världen. Och dig.
Men jag är här nu.
Ers Höghet.
Vi har kallat på förstärkning.
Och fördubblat antalet vakter på murarna?
- Ja. - Bra.
Hälsa att jag kommer snart.
Vänta. Vad händer?
Eldnationens styrkor mobiliserar. De är här i gryningen.
Blir ni attackerade?
Ja, men vi är beredda.
En källa förvarnade oss.
Sai?
Mekanisten varnade generalerna för ett nätverk av spioner
och hjälpte oss att gripa dem. Nu måste ni härifrån.
Avataren har bråttom iväg. Vi klarar oss själva.
Det är på tiden att Omashu tar upp striden igen.
Men innan dess återstår en sista utmaning.
Min kål!
Vi verkar ständigt gå ombord eller i land.
Det kanske är vår lott i livet, prins Zuko.
Så bra. Jag kom inte för sent.
- Vad gör du här, farbror? - Samma som du.
Jag förbereder mig på en minnesvärd resa.
Vill du följa med mig?
Jag är redo. Jag har allt te jag behöver.
Jag behöver ingen barnvakt.
Vad sägs om en vän?
Far var tydlig med
att jag inte får återvända utan avataren.
Det betyder att det kan dröja länge innan vi kommer hem.
Hem.
Allt jag behöver finns på båten.
Som sagt: allt te jag behöver.
Vad är det, Zuko?
Inget.
Nu måste vi hem.
Undertexter: Love Waurio