Hallo?
Er det noen der?
Brannene var ikke min feil. Ikke slåssingen heller.
Spar stemmen din.
Jordrikets soldater er ikke særlig tolerante,
selv under gode omstendigheter.
Dette er definitivt ikke gode omstendigheter.
General Iroh.
Det er godt å se deg, unge avatar.
Og Zuko? Har de tatt ham også?
Jeg håper ikke det. Med flaks er han halvveis tilbake til skipet nå.
Dette er hans feil.
Han startet slåssingen, forlot deg og stakk av.
Jeg begynner å se hvem han er.
Det tviler jeg på.
Hva tror du vil skje med oss?
Jeg vet ikke.
Etter min erfaring er ikke jordtemmere snille mot sine falne fiender.
Er det sant?
Jobbet du med fienden?
Det er komplisert.
Det er et enkelt spørsmål. Hjalp du ildtemmerne?
Ja.
Teo.
Jeg prøvde å beskytte deg. Ildtemmerne sa de ville drepe oss,
og så ville de angripe byen om jeg ikke samarbeidet.
Omashu fikk være i fred kun på grunn av mine tjenester.
Tjenester? Er det det du kaller å gi våpen til fienden?
Våpen? Nei, bare små design. Ingenting av verdi i krig.
Alt kan gjøres til våpen i feil hender.
Spesielt Ildnasjonen.
Sokka.
Du vet hva det betyr å ta tøffe valg.
Faren din måtte forlate familien for å gå i krig, og forlot deg som barn.
Vi gjør det vi må for å overleve.
Vi inngår kompromisser nok til å klare oss.
Faren min ville aldri gjort det du gjorde.
Jeg fant ham.
Aang er i fengsel.
INN I MØRKET
HUNDRE ÅR SIDEN
Aang.
Hei, Aang.
Hei, Bumi. Hvordan går det med treningen?
Jeg får til bevegelsene, men det er tøft å forme.
Hva snakker du om? Det ser ut som en himmelbison.
Det skal være en grevlingvarp.
Er du sikker?
Ingenting er som å jordbøye murverk.
Ingen sømmer.
Det gjør byene deres til et under.
Imponerende palasser, tårn som trosser tyngdekraften.
Ugjennomtrengelige fengsler.
Jeg liker delene som ikke er deprimerende.
Byer er som mennesker. De har alltid sine mørke sider.
Alt virker mørkt nå for tiden.
Ja, det som skjedde her, skjedde i hele verden.
- Det er det et århundre med krig gjør. - En krig startet av Ildnasjonen.
Og en krig Ildnasjonen kan avslutte.
Hvis det bare var så enkelt.
Min bror, Ildherren, ser ting gjennom bare én linse.
Seier eller nederlag. Ingenting annet betyr noe.
Ikke engang de kjære som gikk tapt på veien.
Er det derfor Zuko vil fange meg? Så han kan vinne krigen for faren sin?
Zukos seier ligger ikke i å vinne krigen, men i å vinne livet tilbake.
Du kan vise ham at dette ikke er måten. Han vil høre på deg.
Han skylder deg det.
Tvert imot,
det er jeg som skylder ham.
Mye mer enn jeg kan gjengjelde.
Umulig!
Omashus fengsel er i hjertet av et fjell omgitt av solid stein.
Den eneste veien ut er gjennom palasset.
Jeg er lei for det. Avataren er borte.
Vi forlater ikke Aang.
Du kan få oss inn i palasset.
- Ikke etter i dag. Jeg er lei for det. - Hva med tunnelene?
Tunneler?
De hemmelige tunnelene under fjellet.
Grunnleggerne av byen brukte dem til hemmelige møter.
- Et eventyr. - Du sa du har sett dem.
Eller var det også løgn?
Ja, det er tunneler, men de er ustabile. De som går inn, kommer aldri ut.
Hvis man tror på historiene, vokter hevnlystne ånder passasjene.
Så ikke bare hemmelige tunneler. Hemmelige hjemsøkte tunneler?
Selv om jeg finner en vei gjennom tunnelene,
kan jeg ikke gjøre noe med vaktene.
Vi skal bekymre oss for det. Bare hjelp oss inn.
Hvor tar du ham med?
Til Gropa.
Gropa?
En arbeidsleir for krigsfanger.
Man hører aldri fra de som blir sendt dit igjen.
Du er ikke like heldig.
Du skal treffe kongen.
Disse kartene gir ingen mening. Dette sier man skal østover.
Dette viser sørover.
Og dette viser rett opp.
Hva er det?
Det er Ildnasjonskontakten min.
Si at du vil møte ham. Gå til generalene
og si at de kan sette en felle for spionene.
Nei. Ildtemmerne gjorde det tydelig. Motstand, så sender de alt de har mot oss.
La dem komme.
Avataren er tilbake. Det er på tide å slutte å gjemme seg.
Det er på tide å slåss.
Deres Høyhet.
Fangen du ba om.
Han ble tatt i å slåss og ødelegge eiendom.
True folket.
Og han er en lufttemmer.
Lotusrot, furubark, tørket sjasmin.
Lotusrot, furubark, tørket sjasmin, skåldhett vann, trukket i to minutter!
Te?
Ok.
Og du tar feil av ham.
- Vi var vitne til temmingen... - Feil!
Han er ikke bare en lufttemmer. Han er herre over alle de fire elementene.
Verdens frelser.
Han er avataren.
Og han er flink til fiskesprett.
Bumi?
Hallo, Aang.
Bumi!
Hvordan er du i live?
En ren livsstil, god diett og flaks. Vanskelig å si om det er hell eller ikke.
Men enda viktigere, hvordan er du fortsatt i live?
Og fortsatt et barn?
Det er en lang historie.
Furubark?
Hvilken idiot ba deg ha bark i den?
Det gjorde du.
Gi ham...
...et festmåltid.
Jet.
Du forrådte oss.
Forrådte dere? Jeg hindret dere i å drepe uskyldige.
Uskyldige? Spioner, forrædere. Var det dem du ville redde?
Ikke alle der ute er fiender.
Hvis du står imot oss,
er du det.
Livet er kanskje enkelt på Sydpolen,
men her må man ta vanskelige avgjørelser. Det er det det betyr å kjempe i en krig.
Jeg trodde du var på vår side.
På min side.
Du har glemt hva du kjemper for.
Du ba meg huske moren min, og det gjorde jeg.
Hun ønsket ikke at bitterhet skulle fylle hjertet mitt.
Jeg vet at du har endt opp på feil side og ikke kjemper for noe du elsker.
Du kjemper på grunn av hat.
Akkurat som ildtemmerne.
Jeg er ikke som ildtemmerne.
Farvel, Jet.
Se på kreftene dine. Det er på grunn av meg.
Det var ikke deg.
Det var meg.
Du!
Du hører ikke til her.
Jeg skulle overføre noen fanger,
men jeg er sen.
Om kommandanten min finner det ut... Jeg er allerede i nok trøbbel.
Ildtemmeren ble tatt med til Gropa. Den andre er her ennå.
Den andre?
Ja, den skallede gutten. Kongen ville treffe ham.
Skal du bare stå der? Hva skal du gjøre?
Til måltidet har du to valg.
Short ribs fra Kenguruøya.
De hopper praktisk talt inn i munnen din.
Og den andre, sjøgresstuing.
Den tar "tare" på huden din.
Den var god.
Jeg tar stuingen.
Jeg spiser ikke kjøtt.
Det stemmer.
Godt valg.
Vent. Var det en test?
En test? Nei. Mer som en lek.
Du har alltid likt leker.
Frosset i et isfjell i hundre år?
- Det må ha vært fint. - Nei, det var et mareritt.
Hvor ille kan det ha vært?
Verden brenner, folk dør,
og du fikk sove gjennom alt.
Alle lufttemmerne ble utslettet. Jeg var ikke der for å hjelpe.
De munkene var alltid litt flyktige. Har jeg rett?
Det var en tragedie.
Det kan skje igjen. Derfor må jeg til vannstammen i nord
så snart som mulig, og derfor må du la meg gå.
Så jeg kan redde vanntemmerne.
"Salat" oss dra.
Bumi! Dette er viktig.
Bryr du deg ikke?
Bryr meg?
Våger du å si at jeg bør bry meg?
Har du kjempet den samme krigen i et århundre?
Har du sett hele verden brenne ned rundt deg?
La meg si deg noe, avatar.
Du er kanskje hundre år gammel,
men du har ikke levd på hundre år,
spesielt ikke disse hundre årene.
Du kan ikke få meg til å tro at du har mistet håpet.
Ikke du, Bumi.
Virkelig?
Utfordringen er godtatt.
- Dette kan ikke stemme. - Dette var den eneste åpningen.
Er du sikker?
Hør etter.
Hører du musikk?
Når du befinner deg i mørket
Og alt du ser er steiner
Kan du ta den?
Husk at en dyrebar gave
Ligger begravd dypt inni
Rist den.
Så grav litt, så finner du
Juvelen i mitt hjerte
Det var flott. Hva gjør dere her?
Hva gjør vi her? Hva gjør dere her?
Vi gjør det vi gjør.
Ja, men hvorfor gjør dere det her?
Akustikken.
Beste i Omashu.
Hører dere det?
Harmoni. Det er det vi driver med.
Harmoni, musikk, kjærlighet.
Hvis de kan være her, er nok ikke tunnelene så ille.
Tunneler? Nei, dette er ikke tunnelene.
Det er tunnelene.
- Jeg ville ikke gått inn dit. - Vi har ikke noe valg.
Vi må finne vennen vår.
I så fall bør dere nok se dette.
Det er en fortelling om to elskere.
Oma og Shu møttes på toppen av fjellet som delte landsbyene deres.
Landsbyene var fiender, så de kunne ikke være sammen,
men kjærligheten var sterk, så de fant en måte.
De lærte jordtemming av grevlingvarpene og ble de første jordtemmerne.
De bygde forseggjorte tunneler så de kunne møtes i hemmelighet.
Men en dag kom ikke Oma.
Hun ble drept i et angrep.
Knust brukte Shu sin jordtemmingskraft til å bekjempe landsbyene.
Hun kunne ha ødelagt dem.
Men i stedet erklærte hun krigen for slutt.
Begge landsbyene hjalp henne å bygge en ny by der de kunne bo sammen i fred.
Den store byen ble kalt Omashu, som et monument for kjærligheten.
"Kjærlighet er klarest i mørket."
Husk det, spesielt hvis dere skal inn i det mørke tomrommet
som ingen levende vesener kommer tilbake fra.
To elskere...
Det ordner seg. Det er ingenting å være redd for der inne.
Det finnes ikke sinte ånder.
Hemmelig tunnel
Gjennom fjellene
Hemmelig, hemmelig tunnel
De er fortapt.
En hel gjeng med jordtemmere for én gammel mann.
Jeg er smigret.
- Stopp! - Stopp.
Bare en forholdsregel.
Mange på disse kanter vil vite
at den berømte dragen fra vest er blant dem.
Ildnasjonens general som beleiret Ba Sing Se i 600 dager.
Noen kan bli fristet til å ta saken i egne hender.
Vi kan ikke la det skje, eller hva?
Er det noe jeg kan gjøre for å gjøre reisen din mer komfortabel?
Det går bra. Takk.
Er du sikker? Ikke nøl med å si ifra.
Det er en lang tur til Gropa.
Og jeg har all verdens tid.
Greit, menn. På hestene.
Du vil nordover. Nord er ikke bra.
Det er brann i hele nord.
Jeg har ikke noe valg. Jeg må dit.
Et råd. Den direkte veien er ikke alltid den beste.
Skal jeg ta veien som ikke er det?
Det betyr at du bør være forsiktig med hvor du går.
Bumi, hva er dette?
- Hva prøver du å bevise? -"Bevise"?
Kanskje jeg prøver å vise deg at avataren ikke får noen enkle reiser.
Kanskje jeg bare ville spille et spill som vi gjorde i gamle dager,
eller kanskje jeg bare ville ha litt sukkertøy.
Jeg kommer, onkel.
Denne veien.
Er det det kartet sier?
Kartet er uklart, men jeg har en magefølelse.
"Magefølelse?"
Ja, en magefølelse. En følelse, et instinkt.
Ser du det?
Slukk lyset.
Ser man det.
"Kjærlighet er klarest i mørket." Det var et spor.
Man må la det bli mørkt så man kan følge lyset.
- Det er slik man finner veien. - Krystallyset?
Disse tingene er overalt.
På veggen. På gulvet.
- De er tilfeldige. - Det er en vei.
"Kjærlighet", ikke "steiner" er klarest i mørket.
Poetisk frihet. Som trubadurene sa, kjærlighet er svaret.
- Kjærlighet får verden til å gå rundt. - Hører du på trubadurene?
- Sokka, vent! - Katara, hva er problemet ditt?
At du ikke tar meg på alvor.
Dette igjen.
- Jeg er ikke en liten jente. - Du oppfører deg som en.
Du oppfører deg som om du vet alt når du ikke skjønte når en forræder løy.
- Sier hun som falt for en terrorist. - Det var ikke sånn.
- Du skulle aldri snakket med ham! - Det bestemmer ikke du.
- Ikke overse meg. - Jo, når du er en idiot.
- Far ga meg ansvaret. - Du er ikke far!
Vi er visst ikke i Ulvebukta lenger.
Nei.
Tenk om besta kunne se oss nå.
Tørket sel hadde vært godt.
Eller nudler. Med varm kraft.
Vi får det snart.
Tror du virkelig det?
Jeg vet ikke.
Kom igjen.
Vi må gå.
Tørket sel. Hvordan kunne du spise sånt?
Ta ham med hit.
Sett en sal på den.
Ildtemmere trenger ikke vann, ikke sant?
Ved Ba Sing Se
måtte byen rasjonere ferskvann etter det første året med beleiring.
I militæret fikk vi spesielle privilegier.
Men broren min...
...hadde et mykt hjerte.
Han samlet mat og vann fra troppen sin og ga det til barna.
Han var på vakt den kvelden du brente ned østmuren.
Da vi hadde slokket brannen, var det ikke noe igjen av ham å begrave.
Han var 19.
Alle livene som gikk tapt.
All krigingen.
Og Ba Sing Se står fortsatt.
Var det verdt det?
Vi var i krig. Jeg var soldat.
Du var en slakter!
Du vet...
Jeg kan fortsatt lukte røyk når jeg legger meg om kvelden.
Den forsvinner aldri.
Krig presser oss til randen. Noen av oss liker ikke det vi finner der.
Er det din ynkelige måte å si unnskyld for det du gjorde?
Jeg snakket ikke om meg.
Sir.
Hold deg unna.
Det er sant, ikke sant?
Du har ingen menneskelighet.
Du vet ingenting om tap.
- Ga han opp beleiringen? - Ja, etter at sønnen ble drept.
Sønnen hans dør som helt, og han vil være kjent som en feiging.
Trøst deg med å vite at Lu Ten for alltid vil bli hyllet
som en helt for Ildnasjonen.
Takk, Ozai.
Hans offer vil bli husket.
Onkel.
For en stor ære for deg og Lu Ten å dø i Ildnasjonens tjeneste.
Da studiene mine ikke gikk bra og far var ulykkelig,
ga Lu Ten meg denne.
Han vant den fordi han var best i offiserklassen.
Han sa den burde tilhøre noen som er ment å gjøre store ting.
Den ga meg styrke.
Lu Ten trengte den aldri, for han var den sterkeste jeg kjente.
- Du begynner å bli flink til det. - Øving og gode instruksjoner.
- Ja? Fra skriftrullen? - Ja.
Og Jet hjalp meg med noen ting.
Han mistet familie, akkurat som oss.
Han vet hvordan minnene kan holde deg tilbake.
Jeg innså at jeg bare hadde tenkt på
hvordan mamma døde og ikke hvordan hun levde.
Jet valgte kanskje feil vei, men han ble presset den veien.
Akkurat som Sai.
Sai sa jeg bør bli ingeniør. At det er mitt virkelige kall.
- Tror du på det? - Jeg vet ikke.
Men det var fint å høre at jeg hadde noe å tilby verden.
Bortsett fra mine overlegne kampferdigheter.
Sokka.
Det jeg sa om deg og far...
Glem det.
Du ledet stammen og beskyttet oss uten noe hjelp.
Far måtte aldri bære en sånn byrde alene.
Du hadde det tøffere enn ham.
Det stemmer ikke.
Krystallene var bare krystaller, som jeg trodde.
Denne bør ikke være her. Vi har vært her, men ikke denne veggen.
Hvordan er det mulig?
Det er det ikke.
Med mindre...
Tunnelene endrer seg.
Bak disse dørene ligger en skremmende utfordring.
En sann test på om du er forberedt på å være avataren.
Bumi.
Alle utfordringene og testene gir ikke mening.
Ingenting har gitt mening på hundre år.
Det er ikke sånn du er.
Den Bumi jeg kjenner er en morsom, glad gutt
som elsker å kaste fiskesprett og alltid tenker på vennene sine.
Jeg tror han fortsatt er der inne.
Veldig smart.
Det handler alltid om spill med deg, avatar.
Hvem bryr seg om ansvar? Hvem bryr seg om å redde verden?
Nei. Mer tull og moro. Har jeg rett?
La oss spille et siste spill.
Som lovet.
En siste runde, avatar.
Den enkleste av alle.
Deg mot meg.
Til døden.
Hvordan kan tunneler endre seg?
- Jeg visste krystallene var feil. - Vent med det.
Forestilte jeg meg det?
Grevlingvarp.
Gjør det.
Gjør det!
Vi har sett nok død.
Det skjer når du viser medfølelse for en jordtemmer.
Du klarer deg.
Vi må dra.
- Du bør hvile... - Ingen tid.
De sender flere soldater. Vi må dra nå.
Katara!
Takk.
Blindvei.
Jeg er lei for det.
Jeg også.
Hva skjer? Er vi døde?
"Kjærlighet er klarest i mørket."
Det handlet ikke om krystallene. Det var ikke de som ledet Oma og Shu.
Den er blind.
De navigerer ikke etter syn, men etter følelser.
De føler følelser og reagerer på dem.
Sinne, frykt, men mest kjærlighet.
"Kjærlighet er klarest i mørket."
Reagerer de på kjærlighet?
Hvordan tror du de reagerer på ord?
Unnskyld meg. Vi setter pris på om du viser oss veien til palasset.
Vær så snill?
- Du trenger ikke å gjøre dette! - Jo, det gjør jeg.
Noen av oss må kjempe selv når vi ikke vil.
Det er det det vil si å være i krig!
Nei!
Du hadde visst det om du hadde vært her, men det var du ikke.
Du forlot oss.
Du var avataren.
Og du forlot oss.
I denne verden kan man ikke stole på noen, selv ikke vennene sine.
Spesielt ikke vennene sine.
Selv om dette har vært gøy, er det på tide å avslutte.
Jeg kan ikke holde begge. Hjelp meg!
La den falle, så vinner du.
- Dette er ikke en lek! - Jo, det er det.
En som krever at du tar umulige valg.
Skal jeg redde denne byen eller den?
Hvem får de siste matrestene? Barnehjemmet eller soldatene?
Du må ta slike valg
dag etter dag, år etter år.
Og det bare for å redde denne byen.
Du må redde hele verden.
La den falle, Aang, og lær hva det betyr å være avatar.
Nei!
Da er verden fortapt.
Sokka, ta kongen.
Aang, nå!
Går det bra?
Du vet hvordan du får huset til å koke.
Juksemaker! Du jukset!
Du gjorde det ikke selv, så du lærte ingenting.
Du tok feil.
Man kan stole på vennene sine,
og det er den eneste måten jeg kan redde verden på.
Med vennene mine.
Du tenker som et barn.
Er det virkelig så ille?
Husker du denne?
Jeg tilkaller en venn med den.
Det skal jeg gjøre nå.
Tilkalle en gammel venn.
Du hadde rett.
Jeg var ikke her for verden. Eller for deg.
Men jeg er her nå.
Deres Høyhet.
Vi har tilkalt forsterkninger.
Og doblet vaktene ved murene?
- Ja, Deres Høyhet. - Bra. Si at jeg kommer snart.
Vent, hva skjer?
Ildnasjonens styrker er på vei. De er her ved daggry.
Er dere under angrep?
Vi blir det, men vi er klare.
Heldigvis ble vi tipset av en kilde.
Sai?
Mekanikeren advarte generalene om et nettverk av spioner.
Hjalp oss å finne dem. Nå må dere komme dere vekk.
Avataren har steder han må være. Vi klarer oss selv.
Det er på tide at Omashu slutter seg til krigen igjen.
Men jeg har én siste utfordring.
Kålen min!
Vi går visst alltid inn og ut av båter.
Kanskje det er vårt lodd i livet, prins Zuko.
Bra. Det er ikke for sent.
- Hva gjør du her, onkel? - Samme som deg.
Gjør meg klar til å legge ut på det som garantert blir en minneverdig reise.
Vil du bli med meg?
Jeg er forberedt. All teen jeg trenger.
Jeg trenger ikke barnevakt.
Hva med en venn?
Faren min gjorde det klart
at jeg ikke kommer tilbake før jeg finner avataren.
Det betyr at det kan ta veldig lang tid før vi kommer hjem.
Hjem.
Alt jeg trenger, er på den båten.
Som jeg sa, all teen jeg trenger.
Hva er det, Zuko?
Ingenting.
La oss få deg hjem.
Tekst: Trine Friis