Hahó!
Van ott valaki?
Tévedés történt! Nem én idomítottam tüzet!
- A bunyót sem én kezdtem! - Kár a gőzért.
A Föld Királyságának katonái nem igazán toleránsak,
még a legjobb körülmények között sem.
A jelenlegiek pedig határozottan nem a legjobb körülmények.
Iroh tábornok.
Örülök, hogy látlak, ifjú avatár.
Zuko hol van?
Őt is elfogták?
Remélem, nem. Ha kis szerencsénk is van, már félúton lehet a hajónkhoz.
De ő tehet az egészről.
Ő támadott meg. Téged hátrahagyott, és megszökött!
Kezdem megérteni, miféle ember lehet.
Azt kétlem.
Szerinted mi lesz velünk?
Nem tudom.
De tapasztalataim szerint a földidomárok nem bánnak szívélyesen az ellenségeikkel.
Igaz?
Együttműködtél az ellenséggel?
- Ez nem ilyen egyszerű. - De igen, az!
Segítettél a tűzidomároknak?
Igen.
Teo!
Csak meg akartalak védeni.
Azt mondták, hogy végeznek velünk,
és megtámadják a várost, ha nem működöm együtt!
Omashu csakis azért állhat még, mert megtettem nekik egy szívességet.
Szívesség az, ha fegyvert adsz az ellenségnek?
Fegyvert? Dehogyis! Csak tervrajzokat. Amik egy háborúban értéktelenek.
Rossz kezekben bármiből lehet fegyver. Főleg, ha a Tűz Népéről van szó.
Sokka. Nem idegenek számodra a nehéz döntések.
Apád hátrahagyta a családodat a háborúért,
és téged tett meg vezetőnek. Egy kisfiút.
Tesszük, amit kell,
a túlélésünkért.
Csak annyira alkuszunk meg, amennyire muszáj.
Az én apám sosem tett volna ilyesmit.
Megtaláltam!
Aang börtönben van.
AVATÁR – AZ UTOLSÓ LÉGHAJLÍTÓ
A SÖTÉTBEN
SZÁZ ÉVVEL KORÁBBAN
Aang!
Hé, Aang!
Szia, Bumi! Hogy megy az edzés?
A mozdulatok jól mennek, de a formázás nem könnyű.
Miről beszélsz? Pont úgy néz ki, mint egy égi bölény!
De ez borzvakond akart lenni.
Biztos?
A földidomárok páratlan kőművesek.
Sehol egy rés.
Épp emiatt varázslatosak a városaik.
Lenyűgöző paloták, a gravitációt meghazudtoló tornyok.
Áthatolhatatlan börtönök.
Jobb szeretem Omashu kevésbé lehangoló részeit.
A városok olyanok, mint az emberek. Mindnek van sötét oldala.
Mostanában minden oldal sötétnek tűnik.
Igen, az egész világon az folyik, ami itt történt.
Ezt teszi száz év háború.
Amit a Tűz Népe robbantott ki.
Véget is vethetnének neki.
Bárcsak ilyen könnyen menne!
A bátyám, a Tűz Ura feketén és fehéren látja a világot.
Győzelem vagy vereség.
Semmi más nem számít.
Még az útközben elvesztett szeretteink sem.
Ezért akar Zuko annyira elkapni?
Hogy megnyerhesse ezt a háborút az apjának?
Számára nem a háborús diadal lenne a győzelem,
hanem az élete visszaszerzése.
Ráébreszthetnéd, hogy nem jó úton jár. Rád hallgatna!
Elvégre ennyivel tartozik neked.
Épp ellenkezőleg.
Én tartozom neki.
Túl sokkal, hogy törleszthessem.
Esélyünk sincs!
Omashu börtöne a hegy szívében van, tömör szikla veszi körül.
Csakis a palotán keresztül lehet bejutni.
Sajnálom. Le kell mondanotok az avatárról.
- Nem hagyjuk hátra Aangot. - Te bevihetsz minket a palotába.
A mai után nem. Sajnálom.
És az alagutak?
Alagutak?
Titkos alagutak futnak a hegy alatt.
A városalapítók használták őket a titkos találkozóikhoz.
- Ez mese! - Azt mondtad, láttad őket!
Vagy akkor is hazudtál?
Igen, vannak alagutak, de beomolhatnak. Aki bemegy, sosem jut ki onnan.
A mesék szerint ráadásul bosszúszomjas lelkek őrzik a járatokat.
Ezek nemcsak titkos alagutak, hanem titkos, kísértetjárta alagutak?
De ha még épen át is haladnánk rajtuk, mit tehetnék a palota őreivel szemben?
Őket bízd csak ránk! Csak juttass be minket!
Hová viszitek?
A Verembe.
A Verembe?
A Föld Királysága ott dolgoztatja a hadifoglyokat.
Soha többé nem hallani senkiről, aki ott köt ki.
Neked nincs ekkora szerencséd.
Téged a király elé viszünk.
Ezek a térképek értelmezhetetlenek. Ez keletnek vinne.
Ez alapján van egy ösvény délre. Ez az út meg csak felfelé tekereg.
Mi az?
A kapcsolattartóm a Tűz Népétől.
Kérj találkozót! És szólj a helyi tábornokoknak,
hogy csapdát állíthatnak a tűzidomár kémeknek!
Nem! A tűzidomárok kétséget sem hagytak afelől,
hogy az ellenállást keményen megtorolják.
Csak rajta!
Az avatár visszatért közénk. Nem kell többé bujkálnunk.
Ideje harcolnunk.
Felség.
A fogoly, akit látni kívántál.
Garázdálkodott, kárt tett mások tulajdonában.
Veszélyeztette a népet.
Ráadásul még légidomár is.
Lótuszgyökér, fenyőkéreg, szárított jázmin.
Lótuszgyökér, fenyőkéreg, szárított jázmin
forró vízben két percig áztatva!
Teát?
Elfogadom.
- Tévedtek vele kapcsolatban. - Láttuk idomítani.
Tévedtek!
Ő nem egyszerű légidomár!
Mind a négy elemnek a mestere.
Ő a világ megmentője.
Ő...
az avatár.
És nagyon ügyesen tud kacsázni!
Bumi?
Szia, Aang!
Bumi!
Hogyhogy még élsz?
Semmi hívság, helyes étrend és szerencse. De hogy jó vagy balszerencse?
De engem inkább az érdekel, hogyhogy te élsz még!
Miért vagy még gyerek?
Hosszú történet.
Fenyőkéreg?
Melyik barom mondta, hogy tegyél bele fenyőkérget?
Te mondtad.
Ezért a jussod...
egy lakoma!
Villám!
Elárultál minket.
Elárultalak?
Ártatlanok halálát akadályoztam meg.
Ártatlanokét? Kémek, árulók! Ilyeneket akarsz megmenteni?
Nem mindenki az ellenségetek.
Ha az utunkba állsz,
akkor te az vagy.
A Déli-sarkon talán egyszerű az élet,
itt viszont kemény döntések előtt állunk. Ezzel jár a háború.
Azt hittem, velünk vagy.
Velem.
Villám, elfelejtettétek, miért harcoltok.
Azt mondtad, emlékezzek anyámra. Így is tettem.
Ő sosem akarta, hogy keserűség töltse meg a szívemet.
Innen tudom, hogy te a rossz oldalon állsz.
Nem azért harcolsz, amit szeretsz. Csak a gyűlölet vezérel.
Mint a tűzidomárokat.
Én nem vagyok olyan, mint a tűzidomárok.
Ég veled, Villám!
Nézd, milyen erős vagy! Ezt nekem köszönheted!
Nem neked.
Önmagamnak.
Te ott!
Te nem ide tartozol.
Uram, fogolyszállítási feladatot kaptam,
de... Hát, elkéstem.
És ha a parancsnokom megtudja... Már így is éppen elég nagy pácban vagyok.
Az öreg tűzidomárt a Verembe vitték. A másik még itt van.
A másik?
Igen. A kopasz gyerek. Kérette a király.
Na? Most meg nem mozdulsz?
Mégis mire vársz?
Két fogás közül választhatsz.
Az egyik az oldalas a Kenguru-szigetről. Gyakorlatilag magától ugrik a szádba!
A másik a hínárragu.
Ne félj, nem lesz tőle moszatos az arcod!
De jó vagyok! Ez jó volt.
A ragut kérem.
Nem eszem húst.
Hát persze. Nyilván.
Jó választás.
Várj! Ez egy próbatétel volt?
Tessék? Próbatétel?
Dehogy! Inkább egyfajta játék.
Mindig is szerettél játszani, nem?
Szóval száz évig kuksoltál egy jéghegybe fagyva?
Kellemes lehetett.
Nem, kész rémálom volt.
Jaj, ugyan már! Mennyire lehetett rossz?
A világ lángokban áll, emberek halnak meg,
te viszont békésen átaludhattad az egészet.
Kiirtották a légidomárokat!
És nem segíthettem rajtuk.
Azok a szerzetesek mindig is szelesek voltak! Jól mondom?
Tragédia történt.
És újra megtörténhet!
Ezért kell mielőbb eljutnom az Északi Víztörzshöz.
El kell engedned!
Hogy megmenthessem a vízidomárokat.
Elég zöldséget hordtunk össze.
Bumi! Ez fontos.
Nem érdekel?
Hogy érdekel-e?
Azt mered nekem mondani, hogy érdekeljen?
Talán te vívod száz éve ugyanazt a harcot?
Te talán végignézted, ahogy a világod hamuvá ég körülötted?
Hadd mondjak neked valamit, avatár!
Lehet, hogy százéves vagy,
de nem éltél meg száz évet,
pláne nem ezt a száz évet.
Ne mondd, hogy elveszítetted a reményt!
- Ez nem vall rád, Bumi. - Úgy gondolod?
Elfogadom a kihívást.
- Szerintem rossz helyen járunk. - Ez az egyetlen bejárat.
Biztos?
Figyelj!
Te nem hallasz
zenét?
Amikor rád borul a sötétség
És kövek és sziklák vesznek körbe
Úgy, úgy! Fogd meg, jó?
Ne feledd, hogy egy drága ajándék
Lapul a föld alatt, a mélyben
Rázzad!
Áss kicsit, és megtalálod szépen
A szívem ékkövét
Igen
Ez az. Ez egészen rendben volt. Szóval? Mit csináltok itt?
Hogy mi? Ti mit csináltok itt?
Hát nem egyértelmű?
Az, de miért éppen itt csináljátok?
Az akusztika miatt! Itt a legjobb egész Omashuban.
Hallod?
Harmónia. Nincs is ennél fontosabb.
A harmóniánál, a zenénél és a szeretetnél.
Ha ők ennyire elvannak itt, nem is lehetnek vészesek az alagutak.
Alagutak? Nem, ez itt még nem az.
Azok az alagutak.
- Ja, oda eszem ágában sincs menni. - Nekünk nincs választásunk.
A barátunkat keressük.
Ebben az esetben
ezt látnotok kéne.
Két szerelmes története.
Oma és Shu a falujukat elválasztó hegy tetején ismerték meg egymást.
Az ellenséges falvak szülöttei nem lehettek együtt.
De a szerelmük erős volt, hát találtak megoldást.
A borzvakondok tanításának hála ők lettek az első földidomárok.
Kiástak egy alagútrendszert, hogy titokban találkozhassanak.
Egy nap azonban Shu hiába várta Omát. Szerelme elesett egy támadás során.
Az összetört szívű Shu földidomítással kényszerítette térdre a falvakat.
Mindenkivel végezhetett volna.
Ehelyett azonban bejelentette a háború végét.
A falusiak segítségével felépítette az új várost, ahol békében élhettek.
A várost pedig a szerelmük emlékére Omashunak nevezték el.
„A szeretet ragyog a sötétben.”
Ne feledjétek!
Pláne, ha alámerültök a sötétségbe, ahonnan élő még nem tért vissza.
Ó, két szerelmes...
Minden rendben lesz. Nincs mitől félnünk odabent.
Persze. Dühödt lelkek sem léteznek.
Titkos alagút
A hegy gyomrán át vezető
Titkos alagút
Igen!
Nekik annyi.
Egy egész kíséretnyi földidomár egyetlen öregember miatt!
Hízelgő.
- Várj! - Megállj!
- Várj! - Várj!
Elővigyázatosság.
A helyiek szeme felcsillanna, ha tudnák,
hogy köztük jár a hírhedt Nyugat Sárkánya.
A Tűz Népének tábornoka, aki 600 napig ostromolta Ba Sing Sét.
Valaki még a saját kezébe venné a dolgokat.
De ezt nem hagyhatjuk, ugye?
Tehetek valamit, hogy kellemesebbé tegyem az utazásodat?
Elég kellemes.
Köszönöm.
Biztos? Ha valami nincs ínyedre, szólj csak!
Hosszú az út a Veremig.
Én pedig az idők végezetéig is ráérek.
Jól van, indulunk!
Északra akarsz menni.
A helyedben nem tenném. Északon mindenütt tüzek lángolnak.
Nincs más választásom. Oda kell mennem.
Fogadd meg a tanácsomat! Az egyenes út nem mindig a legjobb.
Úgy érted, válasszak másik útvonalat?
Úgy értem, hogy vigyázz, hová lépsz.
Bumi, mi ez az egész?
Bumi, mit akarsz bizonyítani?
Bizonyítani?
Talán azt próbálom a tudtodra hozni, hogy az avatár útja nem egyszerű.
Lehet, hogy csak játszani akartam, mint ahogy régen is csináltuk.
De az is lehet, hogy csak megkívántam egy falat sziklacukrot.
Jövök, bácsikám.
Erre!
Ezt látod a térképen?
Az nem egyértelmű. Van egy megérzésem.
Egy megérzésed?
Igen. Megérzés. Sejtés, ösztön.
Látod?
Oltsd el a lámpát!
Nahát, nézzenek oda!
„A szeretet ragyog a sötétben.” Ez egy nyom volt!
Sötétnek kell lennie, hogy követhessük a fényt.
- Így találhatjuk meg az utat! - A kristályok fényére hagyatkoznál?
De hát mindenhol ott vannak!
A falakon. A földön.
- Véletlenszerűen! - Ez egy ösvény.
A szeretetről beszélt, nem csillogó sziklákról!
Költői szabadság! Megmondták, a szeretet a kulcs!
- Ettől kerek a világ. - Mióta hallgatsz te a zenészekre?
- Sokka, várj! - Katara! Mi a bajod?
Az, hogy nem veszel komolyan.
Megint kezded.
- Már nem vagyok kislány! - De úgy viselkedsz.
Te meg úgy, mintha mindent tudnál, pedig egy áruló bolondot csinált belőled!
- Te zúgtál bele egy terroristába! - Nem is!
- Miért álltál szóba vele? - Semmi közöd hozzá!
- Hallgathatnál rám! - Ha hülye vagy, nem fogok!
- Apa rám bízott! - Te nem ő vagy!
Messzire sodródtunk a Farkasöböltől.
Úgy tűnik.
Mit szólna a nagyi, ha most látna minket?
Jólesne most a szárított fókahúsa.
Vagy a tésztája.
- Forró húslevessel. - Hamarosan eszünk belőle.
Komolyan gondolod?
Nem tudom.
Gyerünk!
Jobb, ha indulunk.
Szárított fókahús. Sosem értettem, mit eszel rajta.
Hozd ide!
Nyergeld fel!
A tűzidomároknak úgysem kell víz.
Ba Sing Sében az ostrom első éve után korlátozni kellett a vízfogyasztást.
Mi, katonák,
kiváltságosak voltunk.
A testvéremnek viszont
vajból volt a szíve.
Ellátmányt gyűjtött a szakaszában, amit a gyerekeknek adott.
Ő őrködött azon az éjszakán, amikor felperzseltétek a keleti falat.
Mire eloltottuk a tüzet, nem maradt, amit eltemethettünk volna belőle.
Tizenkilenc éves volt.
Annyi élet veszett oda!
Annyi csata dúlt!
És Ba Sing Se még mindig áll.
Megérte?
Háborúban álltunk.
Katona voltam.
Mészáros voltál!
Tudod...
ahányszor lefekszem, még mindig érzem a füstszagot.
Nem tudok szabadulni tőle.
A háborúban a végsőkig elmegyünk.
Egyeseknek nem tetszik, amit ott találnak.
Ez valamiféle szánalmas bocsánatkérés a tettedért?
Nem magamról beszéltem.
Ne csináld!
Uram!
Vissza!
Hát igazak a pletykák?
Benned nincs semmi emberség.
Te semmit sem tudsz a veszteségről.
- Tényleg felhagyott az ostrommal? - Igen, miután elesett a fia.
A fia hősként halt meg, rá viszont gyávaként emlékeznek majd.
Bátyám! Vigasztaljon a tudat, hogy Lu Tent mindörökre
a Tűz Népének bajnokaként fogják tisztelni!
Köszönöm, Ozai.
Legendák fogják megénekelni az áldozatát.
Bácsikám!
Igazi megtiszteltetés számodra és Lu Ten számára,
hogy a Tűz Népét szolgálva halt meg.
Amikor rosszul haladtam a tanulással, és csalódást okoztam apámnak,
Lu Ten ezt adta nekem.
Akkor nyerte el, amikor évfolyamelsőként végzett a tisztképzőn.
Azt mondta, olyasvalakit illet, aki nagy dolgokra hivatott.
Erőt merítettem belőle.
Neki nem volt rá szüksége. Nem ismertem nála különb embert.
Egyre jobban megy.
Csak gyakorlás és pár jó tipp kellett.
Igen? A tekercsből?
Igen.
És Villám is segített feldolgozni ezt-azt.
Ő is elvesztette a családját, mint mi.
Tudja, hogy az emlékek visszafoghatnak.
Ráébresztett, hogy csak anya halála járt a fejemben. Nem az, hogyan élt.
Villám talán rossz útra tért, de nem önszántából.
Ahogy Sai sem.
Sai azt mondta, lehetnék mérnök.
Hogy az illene hozzám.
- Te is így véled? - Nem tudom.
De jólesett hallani, hogy lenne valami hasznom.
Már a kiváló harci képességeimen túl!
Sokka!
Amit rólad és apáról mondtam...
Hagyjuk!
Vezetted és megóvtad a törzset, pedig senki sem segített.
Apának sosem kellett egyedül csinálnia.
Neked nehezebb dolgod volt.
Itt valami nem stimmel.
A kristályok tényleg nem az utat mutatták. Mondtam!
Ennek nem kéne itt lennie. Az előbb nem volt itt ez a fal!
Hogy lehetséges ez?
Sehogy.
Hacsak...
Az alagutak átalakulnak.
Az ajtó mögött egy ijesztő kihívás rejlik.
Ez a próbatétel felfedi, hogy készen állsz-e az avatár szerepére.
Bumi!
Értelmetlen ez a sok kihívás, játék és próbatétel.
Ahogy minden más is az elmúlt száz évben!
Te nem ilyen vagy.
Az a Bumi, akit én ismerek, jó kedélyű, vidám gyerek,
aki szeret kacsázni, és mindig a barátai neki az elsők.
Én hiszem, hogy még mindig benned él.
Nagyon cseles vagy.
Számodra minden csak játék, nem igaz, avatár?
Kit érdekel a felelősség?
Kit érdekel, mondjuk, a világ megmentése?
Ugyan! Sokkal mókásabb elkalandozni. Jól mondom?
Na,
játsszunk még egyet utoljára!
Ahogy ígértem.
Egy utolsó játék, avatár!
Aminél nincs is egyszerűbb.
Állj ki ellenem!
Halálig tartó párbajban!
Mégis hogy alakulhatnak át?
- Tudtam, hogy ez lesz! - Nem teremtenél le később?
Mondd, hogy csak képzeltem!
Borzvakond!
Segítsetek!
Gyerünk!
Tedd meg!
Elég halált láttunk már.
Így jár az, aki megkegyelmez egy földidomárnak!
Semmi baj!
Mennünk kell.
- Pihenned... - Nincs időnk.
Újabb katonákat fognak küldeni. Tüstént el kell tűnnünk innen.
Katara!
Kösz!
Zsákutca.
Katara, ne haragudj!
Te se rám!
Mi történik? Meghaltunk?
„A szeretet ragyog a sötétben.”
Nem a kristályokra vonatkozott. Nem ők vezették át Omáékat a hegyen.
Vak.
A borzvakondok az érzelmek alapján tájékozódnak.
Észlelik az érzéseket, reagálnak rájuk.
A dühre, a félelemre, de legfőképp a szeretetre.
„A szeretet ragyog a sötétben.”
Reagálnak a szeretetre?
És vajon a szóbeli utasításokra?
Elnézést, borzvakond úr!
Megmutatnád, merre találjuk a palotát?
Kérlek?
- Kérlek, Bumi! Nem kell ezt csinálnod! - Ó, dehogynem!
Egyeseknek akkor is kell harcolniuk, amikor nem akarnak!
Ezzel jár a háború!
Ne!
Te magad is tudnád, ha itt lettél volna. De nem voltál.
Itt hagytál minket.
Te voltál az avatár.
És cserben hagytál minket!
Ezen a világon senkire sem számíthatunk,
még a barátainkra sem.
Különösképpen a barátainkra nem.
Hát, ez nagyon szórakoztató volt,
de ideje véget vetni a játszadozásnak.
Bumi, nem bírom mindkettőt megtartani! Segíts!
Hadd essen le!
Hadd essen le! Akkor te nyersz.
Bumi, ez nem játék!
De igen, az.
Olyan játék, amelyben képtelen döntések előtt állunk.
Ezt a várost mentsem meg, vagy azt?
Ki kapja meg az utolsó morzsákat? Az árva gyerekek vagy a katonák?
Ilyen döntéseket kell meghoznunk
nap nap után, évről évre.
Pedig itt csak egyetlen városról van szó.
Neked viszont az egész világot kell megmentened.
Hadd essen le, Aang!
Akkor legalább megtanulod, mit jelent az, ha te vagy az avatár!
Nem!
Ebben az esetben a világ halálra van ítélve.
Sokka, mentsd a királyt!
Aang, most!
Jól vagy?
Te aztán kirúgtad a ház oldalát!
Csaló! Csaltál!
Nem egyedül csináltad!
Így nem is tanultad meg a leckét!
Tévedtél.
Bízhatunk a barátainkban.
És csakis így menthetem meg a világot.
A barátaim segítségével.
Úgy gondolkodsz, mint egy gyerek.
És az annyira rossz dolog?
Emlékszel erre?
Egy barátomat hívtam vele.
Most is ezt fogom tenni.
Egy régi barátomat hívom.
Igazad volt.
Nem számíthatott rám a világ. Sem pedig te.
De most itt vagyok.
Felség!
Itt az erősítés.
Megkettőztétek az őrséget a falakon?
- Igen, felség. - Helyes! Mindjárt ott leszek.
Várj! Mi folyik itt?
A Tűz Népének erői mozgolódnak. Hajnalra itt lesznek.
Megtámadtak titeket?
Meg fognak támadni, de addigra készen fogunk állni.
Szerencsére kaptunk egy fülest egy forrásunktól.
Sai?
A gépész értesítette a tábornokokat egy kémhálózatról.
Segített foglyul ejteni őket. Na, ti most már induljatok!
Az avatárt máshová szólítja a szükség. Mi egymagunk is boldogulunk.
Ideje, hogy Omashu újra csatlakozzon a háborúhoz.
Bár volna számodra még egy kihívásom!
A káposztáim!
Úgy tűnik, végül mindig egy csónakban kötünk ki.
Lehet, hogy ez a sorsunk, Zuko herceg.
Nagyszerű! Nem késtem el.
- Mit keresel itt? - Azt, amit te.
Felkészülök egy emlékezetesnek ígérkező utazásra.
Velem akarsz tartani?
Készen állok. Annyi teát hoztam, amennyi kell.
Nem kell felvigyázó.
Na és egy barát?
Apám világosan kijelentette,
hogy az avatár nélkül nem térhetek vissza.
Vagyis...
jó ideig nem láthatjuk az otthonunkat.
Az otthonunk.
Minden, ami nekem kell, itt van ezen a hajón.
Mint mondtam, annyi teám van, amennyi kell.
Mi a baj, Zuko?
Semmi.
Hazajuttatlak.
A feliratot fordította: Dittrich-Varga Fruzsina