Haló?
Je tu někdo?
Spletli jste se. Já za ty požáry nemůžu! Ani za tu rvačku!
Šetři dechem.
Místní vojáci nejsou zrovna nejshovívavější
ani za normálních okolností.
A tohle rozhodně není normální situace.
Generále Irohu.
Rád tě vidím, mladý avatare.
Kde je Zuko?
Zajali i jeho?
Snad ne. S trochou štěstí bude tak na půli cesty zpátky k lodi.
Za všechno může on.
Vrhl se na mě, vás tady pak nechal a utekl.
Začíná mi docházet, jaký je.
O tom pochybuju.
Co s námi bude?
To netuším.
Ze zkušenosti ale vím, že se vládci země se zajatci nemazlí.
Je to pravda?
Spolupracoval jste s nimi?
To je složité.
Není. Pomáhal jste vládcům ohně, nebo ne?
Ano.
Teo.
Snažil jsem se tě chránit.
Říkali, že když jim nepomůžu,
zabijou nás a zaútočí na město.
Omašu nechali na pokoji jenom díky mým drobným službám.
Službám? Tak říkáš dodávání zbraní nepříteli?
Zbraní? Ne, byly to jen návrhy. Nic, co by šlo využít ve válce.
Cokoliv se může změnit ve zbraň.
Zvlášť v rukou Národa ohně.
Sokko.
Sám jsi musel činit těžká rozhodnutí.
Tvůj otec odešel do války a vesnici nechal na starosti tobě,
i když jsi ještě kluk.
Pro přežití děláme,
co je třeba.
Občas se nevyhneme kompromisům.
Něco takového by táta neudělal.
Našla jsem ho.
Aang je ve vězení.
AVATAR: LEGENDA O AANGOVI
DO TEMNOTY
PŘED 100 LETY
Aangu.
Hej, Aangu!
Ahoj, Bumi. Jak jde trénink?
Snažím se, ale tvarování mi fakt dává zabrat.
O čem to mluvíš? Takový krásný vzdušný bizon.
Má to být krtevec.
Vážně?
Zdem vládců země se nic nevyrovná.
Nemají žádné spáry.
Proto zdejší staví tak úžasná města.
Plná úchvatných paláců, věží, které se vzpírají gravitaci,
a neproniknutelných žalářů.
Já mám radši veselejší části Omašu.
Města jsou jako lidé.
Všechna mají i svoje temné stránky.
Dneska je temnota úplně všude.
Ano, po celém světě se děje to samé, co tady.
Za to může těch sto let války.
Kterou rozpoutal Národ ohně.
A kterou by mohl zase ukončit.
Kéž by to bylo tak snadné.
Pro mého bratra, pána ohně, existují jedině dvě možnosti.
Vítězství, nebo prohra.
Nic jiného ho nezajímá.
Ani jeho blízcí, o které se sám připravil.
Proto mi Zuko jde tak po krku?
Aby svému tátovi vyhrál válku?
Zuko netouží po vítězství ve válce,
ale po svém starém životě.
Můžete mu domluvit. Na vás přece dá.
Minimálně vám to dluží.
Právě naopak.
To já dlužím jemu.
Víc, než kdy dokážu splatit.
To je nemožné!
Místní vězení je hluboko v srdci hory uvnitř pevné skály.
Dovnitř se dá dostat jedině přes palác.
Je mi to líto, s avatarem je amen.
My ho neopustíme.
Můžete nás dostat do paláce.
Po dnešku už bohužel ne.
A co tunely?
Tunely?
Tajné tunely pod horou.
Prý se v nich potají scházeli zakladatelé města.
- To je povídačka! - Říkal jsi, že jsi je viděl.
Jestli jsi teda zase nelhal.
Existují, ale jsou nebezpečné. Kdo tam vejde, už se nevrátí.
Podle pověstí je stráží pomstychtiví duchové.
Takže to nejsou jenom tajné tunely,
ale tajné tunely, kde straší?
I kdybych vás jimi provedl,
se strážemi nic nezmůžu.
O ty už se postaráme. Jenom potřebujeme dovnitř.
Kam ho vedete?
Do jámy.
Do jámy?
Do jejich pracovního tábora pro zajatce.
O těch, které tam poslali, už nikdy nikdo neslyšel.
Ty takové štěstí nemáš.
Tebe čeká audience u krále.
Ty mapy nedávají smysl. Tahle nás posílá na východ.
Tahle zase na jih.
A na téhle se cesta klikatí přímo nahoru.
Co to je?
Kontakt na spojku z Národa ohně.
Sejděte se s ním a pak zajděte za generály,
aby na ty špiony nastražili past.
Ne, vládci ohně se vyjádřili jasně.
Když se vzepřu, zaútočí vším, co mají.
Jen ať si přijdou.
Avatar se vrátil.
Už se nemusíme schovávat.
Je načase bojovat.
Vaše Výsosti.
Vězeň, pro kterého jste poslal.
Byl přistižen při potyčce a ničení majetku.
Ohrožoval naše občany.
A je to vládce vzduchu.
Kořen lotosu, borovou kůru a sušený jasmín.
Kořen lotosu, borovou kůru, sušený jasmín
a dvě minuty louhovat ve vroucí vodě!
Dáš si čaj?
Dobře.
Všichni se pletete.
- Viděli jsme to... - Houbelec!
Není to jen tak ledajaký vládce vzduchu.
Je to pán všech čtyř živlů.
Spasitel světa.
Je to...
avatar.
A umí skvěle házet žabky.
Bumi?
Ahoj, Aangu.
Bumi!
Jak to, že ještě žiješ?
Hygiena, vhodná strava a trocha štěstí. Nebo spíš smůly.
Na to bych se ale měl ptát já tebe.
A proč jsi nevyrostl?
To je na dlouho.
Borová kůra?
Který idiot ti řekl, ať do toho dáš borovou kůru?
Ty.
Nabruste nože...
bude hostina.
Jete.
Zradila jsi nás.
Zradila?
Zachránila jsem nevinné lidi.
Nevinné? Jsou to špioni a zrádci. Ty je hodláš bránit?
Ne každý je nepřítel.
Když nám stojíš v cestě,
jsi nepřítel i ty.
Na Jižním pólu to možná máte jednoduché,
ale tady musíš dělat těžká rozhodnutí. Tak už to ve válce chodí.
Myslel jsem, že jsi na naší straně.
Na mojí straně.
Úplně jsi zapomněl, za co vlastně bojuješ.
Říkal jsi, ať si vzpomenu na mámu.
Nepřála by si, abych zahořkla.
Tak poznáš, že jsi sešel z cesty.
Když nebojuješ za svoje blízké, ale z nenávisti.
Jako vládci ohně.
S nima já nemám nic společného.
Sbohem, Jete.
Za tuhle moc vděčíš jedině mně!
To těžko.
Vděčím za ni sobě.
Hej ty!
Tady nemáš co dělat.
Poslali mě sem pro vězně,
ale trochu jsem se... zpozdil.
Jestli se to dozví velitel... Tenhle měsíc to není moje jediná bota.
Staříka odvedli do jámy a ten druhý je pořád tady.
Ten druhý?
Jo, ten plešatý kluk. Vyžádal si ho král.
To tu hodláš jenom postávat?
Tak co bude?
K jídlu máš na výběr ze dvou možností.
Žebírka z Klokaního ostrova,
co ti prakticky samy skočí do pusy.
Anebo dušené mořské řasy.
Slyšel jsem, že po nich skvěle rostou... řasy!
Jo, ten se mi fakt povedl.
Dám si ty řasy.
Maso nejím.
No jo, pravda.
Správná volba.
Počkej... Ty sis mě zkoušel?
Cože? Zkoušel?
Ne. Je to spíš taková hra.
Vždycky sis přece rád hrával, ne?
Takže jsi na sto let skončil zamrzlý v ledovci, jo?
To zní... příjemně.
Ne, byla to noční můra.
Ale no tak. Tak zlé to přece být nemohlo.
Svět je v plamenech, lidi umírají
a ty jsi to všechno prospal.
Vyhladili všechny vládce vzduchu.
A já jim nemohl pomoct.
Ti mniši byli vždycky takoví přelétaví. Nemám pravdu?
Byla to pohroma.
A může se to stát znovu,
takže se potřebuju co nejdřív dostat k Severnímu vodnímu kmeni.
Musíš mě nechat jít,
abych mohl zachránit vládce vody.
Už jsem „zelí“ žhavý.
Bumi! Tohle je důležité. Copak je ti to jedno?
Jedno?
Jak se mi opovažuješ říkat, na čem mi má záležet?
Bojuješ snad už sto let v jedné a té samé válce?
Musel ses dívat, jak celý tvůj svět lehá popelem?
Něco ti povím, avatare.
Je ti sice už sto let...
ale rozhodně sis je neprožil.
Zvlášť ne těchhle posledních sto let.
Nevěřím, že jsi ztratil naději.
Zrovna ty.
Vážně?
Výzva se přijímá.
Tudy určitě ne.
Jiná jeskyně tu není.
Fakt?
Poslouchej.
Taky slyšíš...
hudbu?
Když se ocitneš v temnotě
a kolem stojí jen kamenné stěny...
Právě včas. Popadni tamto.
...nezapomeň, že se uvnitř tebe
skrývá poklad drahocenný.
Zatřes s tím.
Tak trošku zalov ve svém nitru
a najdeš klenot mého srdce.
Klenot mého srdce.
Jo!
Jo, to bylo boží. Co tu vůbec děláte?
To bychom se měli ptát spíš my vás.
Děláme, co děláme.
Jasně, ale... proč zrovna tady?
Slyšíte tu akustiku? Lepší místo v Omašu nenajdete.
To je, co?
Harmonie. V životě jde hlavně o ni.
O harmonii, hudbu a lásku.
Ty tunely nebudou tak hrozné, když si to tu tolik užívají.
Tunely? Tohle nejsou tunely.
Ty jsou tamhle.
Do nich bych teda fakt nechodil.
Nemáme na výběr.
Musíme najít kámoše.
V tom případě
se radši podívejte na tenhle příběh dvou milenek.
Oma a Šu se setkaly na vrcholu hory, která rozdělovala jejich vesnice.
Nemohly být spolu, protože jejich vesnice válčily,
ale ony si k sobě přesto našly cestu.
Od krtevců se naučily ovládat zemi a staly se z nich první vládkyně země.
Potají se setkávaly v tunelech, které vybudovaly.
Oma ale jednoho dne nedorazila.
Zahynula při nájezdu.
Zlomená Šu pak využila své moci
a obě vesnice srazila na kolena.
Mohla je zničit...
ale místo toho válku ukončila.
Obě vesnice pak společně postavily město, kde všichni žili v míru.
Na počest Ominy a Šuiny lásky dostalo jméno Omašu.
„Láska nejvíc září ve tmě.“
Na to pamatujte.
Obzvlášť, když se chystáte do temnoty, ze které se ještě nikdo nevrátil.
Dvě milenky...
To bude v pohodě. Nemáme se čeho bát.
Jo, žádní zlí duchové přece neexistují.
Tajný tunel!
Napříč horou!
Tajný tunel!
Jo!
Je po nich.
Divím se, že na jednoho starce vyčlenili celou jednotku.
To mi lichotí.
- Stát! - Zastavte.
- Stát! - Stát.
Dám ti jednu radu.
Spoustu místních by mohlo zajímat,
že nás přijel navštívit Drak západu.
Obávaný generál, který 600 dní obléhal Ba Sing Se.
Někdo by se mu pak mohl chtít pomstít.
A to my přece nechceme, že ne?
Můžu ti nějak zpříjemnit cestu?
To nebude třeba.
Děkuju.
Určitě? Nemusíš se stydět.
Do jámy je to ještě daleko.
A já mám času na rozdávání.
Nasedat, chlapi!
Takže míříš na sever, jo?
Věř mi, že tam teď vážně nechceš.
Celý sever zachvátily plameny.
Musím tam. Nemám na výběr.
Dám ti radu. Přímá cesta není vždycky ta nejlepší.
Tím chceš říct, že to mám vzít oklikou?
Tím chci říct, že bys měl dávat bacha, kam šlapeš.
Co to má znamenat?
O co se tu snažíš, Bumi?
O co se snažím?
Možná ti jenom chci ukázat, že to avataři nemají lehké.
Nebo si chci trochu zablbnout jako za starých časů.
Anebo jsem dostal chuť na kousek cukrkandlu.
Vydrž, strýčku.
Tudy.
To jsi vyčetl z mapy?
Ne, ale mám takový pocit.
Pocit?
Jo, pocit. Šestý smysl.
Vidíš to?
Zhasni.
Tak to jsem nečekal.
„Láska nejvíc září ve tmě.“ Chápeš? Byla to nápověda.
Musíme být ve tmě, abychom mohli následovat světlo
a najít správnou cestu.
Světlo krystalů?
Vždyť jsou úplně všude.
Na stěnách i na zemi.
- Úplně nahodile. - Značí cestu.
Mluvil o „lásce“, ne „zářících kamenech“.
Je to metafora.
Ti pěvci říkali, že jde hlavně o lásku. Víc člověk nepotřebuje.
Ty jim vážně věříš?
- Počkej chvilku! - Co se ti pořád nelíbí?
Že to vůbec nebereš vážně.
Už zase...
- Už nejsem malá holka. - Ale chováš se tak.
A ty si myslíš, že víš všechno nejlíp, i když ti zrádce lhal přímo do očí!
- Ty ses zamilovala do teroristy! - Ne ne.
- Neměla jsi s ním mluvit! - Nerozkazuj mi!
- Tak mě neignoruj! - Nemůžu za to, že jsi idiot!
- Jsem hlava rodiny! - Nejsi táta!
No jo, tohle není Vlčí zátoka...
Už to tak bude.
Kdyby nás teď viděla babička.
Její sušené maso by přišlo vhod.
Nebo nudle.
S horkým vývarem.
Brzo se dočkáme.
Vážně si to myslíš?
Nevím.
No tak.
Měli bychom jít.
Nikdy jsem nechápala, jak dokážeš jíst tulení maso.
Přiveď ho sem.
Dej mu sedlo.
Vládci ohně vodu nepotřebují, ne?
V Ba Sing Se
se voda po prvním roce obléhání fasovala na příděl.
Jako vojáci
jsme jí měli dost.
Brácha...
byl ale strašný dobrák.
Jídlo a pití pro svoji četu rozdával dětem.
Tu noc, kdy jsi nechal spálit východní zeď, byl zrovna na hlídce.
Než se nám ji povedlo uhasit, nezbylo z něj vůbec nic.
Bylo mu 19.
Tolik ztracených životů.
Tolik bojů...
A Ba Sing Se pořád stojí.
Stálo to za to?
Byli jsme ve válce.
A já byl voják.
Byl jsi řezník!
Víš...
Když jdu v noci spát, dodnes cítím kouř.
Nemůžu se toho zbavit.
Válka zkouší, co vydržíme.
A někteří z nás se s tím těžko vyrovnávají.
Tím se snažíš říct, že je ti to líto, nebo co?
Nemluvil jsem o sobě.
Pane.
Držte se zpátky.
Tak přece je to pravda.
Nemáš v sobě kouska lidskosti.
Nedokážeš pochopit, jaké to je o někoho přijít.
Opravdu ukončil obléhání?
Ano, zabili mu tam syna.
Takže ze syna je teď hrdina a jeho budou mít za zbabělce.
Bratře. Věz, že Lu Ten bude navždy opěvovaný
jako hrdina Národa ohně.
Díky, Ozaii.
O jeho oběti se budou psát legendy.
Strýčku.
Pro tebe i Lu Tena je velká čest,
že padl ve službách našeho národa.
Když se mi nedařilo při studiích a rozhněval jsem tím otce,
Lu Ten mi dal tohle.
Získal ji za to, že byl nejlepší ve třídě.
Říkal, že by ji měl dostat někdo, kdo jednou dokáže velké věci.
Dodal mi tím sílu.
Lu Ten ji nikdy nepotřeboval.
Nikoho silnějšího jsem neznal.
Zlepšuješ se.
Díky cvičení a několika dobrým radám.
Fakt? Z toho svitku?
Jo.
A Jet mi pomohl utřídit si pár věcí.
Taky přišel o rodinu.
Sám ví, co takové vzpomínky dokážou.
Díky němu jsem si uvědomila,
že jsem vzpomínala jenom na máminu smrt.
Jet možná sešel z cesty, ale donutily ho k tomu okolnosti.
Stejně jako Saie.
Podle Saie bych měl být mechanik.
Prý na to mám vlohy.
- A ty mu věříš? - Já nevím.
Bylo hezké slyšet, že mám světu co nabídnout.
Kromě svého válečnického umu.
Sokko.
Jak jsem na tebe vyjela ohledně táty...
V pohodě.
Vedl jsi celý kmen a úplně sám nás chránil.
Tátovi s tím vždycky někdo pomáhal.
Měl jsi to těžší než on.
Tohle... mi nějak nesedí.
Říkala jsem, že jsou to jenom obyčejné krystaly.
Tahle zeď tu nemá co dělat. Ještě před chvílí tu nebyla.
Jak je to možné?
Není.
Ledaže...
...by se ty tunely měnily.
Za těmihle dveřmi tě čeká hrůzostrašná výzva.
Zkouška, která rozhodne, jestli máš na to být avatarem.
Bumi.
Všechny tyhle výzvy, hry a testy nedávají žádný smysl.
Za poslední století nedává smysl vůbec nic!
Takového tě neznám.
Pamatuju si tě jako neposedného, veselého kluka,
který rád házel žabky a pro kámoše by udělal cokoliv.
Přece ses nemohl takhle změnit.
Moc chytré.
Pořád by sis jenom hrál, co?
Koho zajímá zodpovědnost?
Proč bys měl zachraňovat svět?
Blbnutí je mnohem větší sranda, že jo?
No...
tak si zahrajeme poslední hru.
Jak jsem slíbil.
Tohle je moje poslední hra, avatare.
Je vážně jednoduchá.
Ty proti mně.
Na život a na smrt.
To je šílený! Jak se můžou měnit?
- Já říkala, že se pleteš. - To si nech na potom.
Že se mi to jenom zdálo?
Krtevec.
Jen do toho.
No tak!
Smrti už bylo dost.
To máš za to, že s nimi máš slitování.
Budeš v pořádku.
Musíme jít.
- Měl by sis odpoči... - Ne.
Co nevidět se objeví posily. Musíme okamžitě zmizet.
Kataro!
Díky.
Slepá ulička.
Je mi to líto.
Mně taky.
Co se děje? Už je po nás?
„Láska nejvíc září ve tmě.“
Nejde o krystaly.
Ty Omu a Šu horou neprovedly.
Je slepý.
Neorientují se pomocí zraku, ale emocí.
Dokážou vnímat cizí pocity.
Vztek, strach, ale hlavně lásku.
„Láska nejvíc září ve tmě.“
Takže reagují na lásku?
Myslíš, že mi bude rozumět?
Promiňte, pane Krtevče.
Nedovedl byste nás do paláce?
Prosím?
Bumi, prosím! Nemusíš to dělat!
To není pravda.
Někteří z nás musí bojovat, i když nechtějí.
Tak už to ve válce chodí!
Ne!
Ty jsi to nezažil. Kdybys tu byl, chápal bys to.
Opustil jsi nás.
Stal ses avatarem,
a přesto jsi nás opustil.
Na tomhle světě se nemůžeš spoléhat na nikoho.
Ani na svoje kamarády!
Na ty ze všeho nejmíň.
No, i když si naši hru náramně užívám,
nadešel čas... to skoncovat.
Oba neudržím, Bumi. Pomoz mi!
Tak ho pusť.
Pusť ho a vyhraješ.
Tohle není žádná hra, Bumi!
Ale je.
Hra, ve které musíš činit nemožná rozhodnutí.
Mám zachránit tuhle, nebo tuhle vesnici?
Kdo dostane poslední zbytky jídla? Sirotčinec, nebo vojáci?
Takhle jsem se musel rozhodovat
den za dnem a rok za rokem!
A to jenom kvůli tomu, abych zachránil tohle město.
Ty musíš zachránit celý svět.
Tak ho pusť, Aangu.
Musíš se naučit, co to znamená být avatarem.
Ne!
V tom případě jsme všichni odsouzení k záhubě.
Popadni krále!
Teď, Aangu!
Jsi v pořádku?
Ty jsi tu teda nadělal paseku.
Podvodníku! Podváděl jsi!
Nedokázal jsi to sám,
takže ses vůbec nic nenaučil.
Pleteš se.
Na kámoše se můžeš spolehnout.
Jedině tak zachráním svět.
S jejich pomocí.
Přemýšlíš jako dítě.
A co je na tom špatného?
Pamatuješ?
Dokáže přivolat kámoše.
A to teď taky udělám.
Přivolám starého kámoše.
Měl jsi pravdu.
Nebyl jsem tu, když jste mě potřebovali nejvíc.
Ale vrátil jsem se.
Vaše Výsosti.
Poslali jsme pro posily.
Zdvojnásobili jste stráže na hradbách?
- Ano, Výsosti. - Dobře. Vzkaž jim, že hned přijdu.
Počkat... Co se děje?
Jednotky Národa ohně se daly do pohybu. Do svítání budou tu.
Útočí na vás?
Brzo začnou, ale jsme na ně připravení.
Naštěstí jsme dostali echo.
Saii?
Vrchní mechanik nám odhalil síť špionů ve městě.
Díky němu jsme je všechny čapli. A teď se odsud kliďte.
Avatar má důležitější věci na práci. My se o sebe postaráme.
Je načase, aby se Omašu znovu zapojilo do války.
Ale předtím mám pro tebe ještě poslední výzvu.
Moje zelí!
Mám pocit, že se pořád jenom naloďujeme a vyloďujeme.
Asi je to náš úděl, princi Zuko.
Skvěle, ještě nejdu pozdě.
- Co tu děláš? - Totéž, co ty.
Chystám se vydat na jistě nezapomenutelnou cestu.
Chceš vyrazit se mnou?
Nic mi nechybí. Čaje s sebou mám víc než dost.
Nepotřebuju žádnou chůvu.
A co přítele?
Otec se nechal slyšet,
že se nemám vracet bez avatara.
Což znamená,
že se nejspíš hodně dlouho nepodíváme domů.
Domů.
Tady na palubě mám všechno, co potřebuju.
Říkám, že čaje mám víc než dost.
Copak, Zuko?
Ale nic.
Vyrážíme domů.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová