HUVUDSTADEN
Där är han!
Genskjut honom!
Stanna!
Där!
- Spring! - Spring!
Där är han! Ta honom!
- Där är han! - Stoppa honom!
Fort!
Efter honom!
Stanna!
En jordbändare.
Skynda på!
Kom igen!
Skynda dig!
Efter honom!
Ta den till jordkungen. De tänker starta krig!
- Där! - Skynda dig!
Det är för sent.
Stridsplanerna är redan på väg till Jordriket.
Bra.
Då kommer alla blickar riktas mot Jordriket.
Alla utom våra.
Vi kommer att vara förberedda.
När din kung får planerna
skickar han sina styrkor till gränsen
och samlar stöd från de andra nationerna.
Vattenfolket, luftnomaderna och resten av världen
riktar sin uppmärksamhet mot jordbändarna.
Ville du att vi skulle veta?
Vi är inte måltavlan.
Siktet är högre ställt än så.
Mycket högre.
Men varför?
Varför gör du det?
För att det är vår tid nu.
En mästerlig plan, Ers Höghet.
Men taktiskt sett utgör luftbändarna inget hot.
Det handlar inte om luftbändarna, utan om nån som lever bland dem.
Den enda som skulle kunna stoppa oss.
Men avataren har inte visat sig än.
Därför måste vi döda dem alla.
Vatten.
Jord.
Eld.
Luft.
I årtusenden har de fyra nationerna levt i harmoni,
en fred som möjliggjorts av avataren...
...den enda som kan bemästra alla fyra element
och upprätthålla balansen mellan nationerna.
När en avatar dör
återföds anden i en ny kropp i en evig cykel.
Den nya avataren har ännu inte visat sig sen den senaste dog.
Därför ser eldfurste Sozin, Eldnationens brutala ledare,
detta som sin chans att inleda ett skoningslöst krig
för att erövra världen.
Första steget är att eliminera den enda som kan stå i hans väg.
Men nästa mästare av alla fyra element
är en luftbändare som kanske inte är redo att axla ansvaret som avatar.
DET SÖDRA LUFTTEMPLET
Aang!
Titta!
Mallgroda.
Vadå? Jag njöt bara av utsikten.
Munk Tsutop frågade efter dig. Du hoppade över träningen igen.
Det är samma övningar hela tiden. Jag kan redan det där.
Aang.
Du ligger före de andra, men det finns mycket kvar att lära.
Och tro det eller ej...
En dag kanske du önskar att du hade tillbringat mer tid med dina lärare.
Nu ska alla elever hjälpa till med förberedelserna inför Kometfestivalen.
Vi har mycket att göra innan luftnomaderna från de andra templen kommer.
Hur många kommer?
Titta! Där uppe!
Titta på dem.
Oj, vad många de är!
Titta på dem!
Alla.
Kom, Aang! De är där uppe!
Vänta!
Berättade du det?
- Det var inte rätt tillfälle. - Inte?
Vi kan inte vänta längre.
Vi måste prata med rådet nu.
Aang har alltid varit ett underbarn.
Den yngsta luftbändaren nånsin att bli mästare.
Men han är bara 12 år.
Vi kräver för mycket av honom.
Eldfurste Sozin ska attackera Jordriket.
Vattenfolkets krigare bistår Jordriket. Vi måste också göra det.
Och vi behöver avataren.
Aang är visserligen mäktig, men han har mycket kvar att lära
vad gäller ansvar,
förväntningar
och uppoffringar.
Han måste lära sig vem han är.
Om vi sänder iväg honom innan han är redo,
kanske han misslyckas med att bli den vi behöver.
Då kanske varken han eller världen återhämtar sig.
Ett tungt ansvar vilar på avatarens axlar. Det är inte ämnat för ett barn.
Men det är inte vår sak att avgöra vem som bär den bördan.
Du har nog kommit Aang för nära för att se det, broder Gyatso.
Aang måste ge sig av för att lära sig de andra bändningsformerna.
Vi kan bara hoppas att det inte redan är för sent.
Är festivalen alltid så här slitig?
Den senaste var för 100 år sen. Jag var faktiskt inte med då.
Det kunde man tro.
Minns du när vi var här sist?
Ja. Jag fick mina tatueringar.
De flesta får dem i samlingssalen,
men jag ville att du skulle få dina i närvaro av Yangchen,
den senaste luftnomaden som var avatar.
När hon dog föddes nästa avatar i den nation som stod på tur,
så efter Yangchens död
kom vattenfolkets Kuruk, Kyoshi från Jordriket...
Och Roku från Eldnationen.
Det betyder att nästa avatar återigen blir en luftbändare.
Hennes ande ekar i en av oss.
Aang, du har alltid varit speciell.
Den mest begåvade luftbändaren jag sett.
- Jag vill inte vara speciell. - Men det är du.
Aang,
du är avataren.
Eldnationen har slagit in på en mörk väg.
Deras handlingar hotar balansen i världen.
Bara avataren, den enda som kan bemästra alla fyra element,
kan rädda världen.
Världen behöver sin avatar.
Världen behöver dig, Aang.
Du ska ge dig av för att lära dig de andra disciplinerna.
På en gång?
Ska jag lämna mina vänner och mitt hem? Och dig?
Ja, det vore en tung börda för vem som helst,
men du är inte vem som helst.
Du är stark,
snäll och givmild.
Kom ihåg det.
Kom alltid ihåg vem du är,
för jag vet ingen som är bättre lämpad för den här makten.
Men jag vill inte ha den.
Just därför blir du en bra avatar.
Varför måste jag vara annorlunda?
Kan jag inte bara fortsätta låtsas att jag är din vän?
Du är min vän.
Det kommer du alltid att vara.
Hej, Appa.
Kan inte du heller sova?
Gyatso sa att jag är avataren.
Jag.
Jag får inte ens mata bisonungarna. Ska jag rädda världen?
Han sa att jag måste komma ihåg vem jag är.
Men jag vet vem jag är.
Jag gillar att spela luftboll, äta banankaka
och fåna mig med mina vänner.
Det är jag.
Jag kan inte stoppa Eldnationen. Jag kan inte förhindra ett krig.
De andra säger att jag har tur som kan göra så mycket,
men jag skulle gärna byta plats med dem.
Jag vill inte ge mig av. Jag vill inte ha ansvaret.
Jag är rädd för krafterna och för att vara ensam!
Jag är rädd.
Du har rätt.
Jag måste fara upp dit där saker alltid klarnar.
Åtminstone ett tag.
Yip yip!
Kom ihåg...
Skona ingen.
Vi blir attackerade!
- Vad händer? - Följ med mig. Fort!
Var är Aang?
Aang!
Skynda er!
Stormen tilltar, Appa. Vi borde nog flyga hem.
Såja.
Var tysta. Här är ni säkra. Sätt er i hörnet.
Ducka.
Ingen fara, Appa! Fortsätt!
Ni hade kunnat segra en annan kväll.
Men inte när vi har kometens kraft!
VARGBUKTEN
Kom!
Tack.
Okej, hör på.
Vi har vaktat muren i tretimmarsskift,
men några av er verkar inte klara av att stanna på sin post.
Så från och med nu
kör vi med dubbla vakter, alltså dubbelt så många skift.
Är det ett problem? Nej, jag tänkte väl det. Jobba vidare.
Kom, nu går vi.
Vart ska vi?
Fiskebåtarna kom tillbaka tomma. Man måste visst göra allt själv.
De inser inte vilken otrolig ledare du är.
Precis. De förstår inte.
Jättekul.
Katara!
Var höll du hus förut?
Testade du vattenbändning igen?
Lugn. Ingen såg mig.
Och det kvittar.
Nej. Om Eldnationen får veta att du är vattenbändare...
Ingen därifrån har varit här på åratal.
Det finns ändå inget att se.
En utterpingvin kan bända mer vatten än jag.
Det är nog bäst så. Du borde hjälpa till mer i byn istället.
Allt handlar inte om stridsförberedelser.
- Vi är i krig. - Vattenbändning byggde vår kultur.
Konsten måste hållas vid liv.
- Vi måste hålla oss vid liv. - Jag vet.
- Om pappa var här... - Men det är han inte. Jag är det.
Katara.
Katara, du kan tjura sen. Paddla nu.
Bra jobbat.
Det är inte jag.
Sokka!
Hur gick det?
Åh, nej. Det där är inte bra.
Vad är det där?
Vad konstigt.
Vi blir fiskmat om vi inte får tag i kanoten.
Snacka om ironi.
Med hjälp av ett isflak, kanske?
Katara?
Äntligen.
- Var kom han ifrån? - Jag vet inte.
Snyggt! Nu slipper vi dö.
Kom. Nu åker vi hem.
Vänta! Vad gör du?
Ska du bara lämna honom?
Ett glödande isberg exploderade och lämnade en konstig unge efter sig.
Hur kan du tänka: "Honom tar vi med oss hem"?
Det är ett barn, Sokka.
Vi kan inte lämna honom här.
Ja, varför lyssna på mig? Jag är bara ansvarig för byns säkerhet.
- Han ser död ut. - Vad är det för märke?
Låt mig titta.
Det är inte möjligt.
Vad är det, mormor?
Det här är en luftbändare.
Omöjligt. Det finns inga kvar.
Vi får inga svar förrän han vaknar.
Han måste få vila.
Kom.
Vattenfolkets by är den enda vid Sydpolen. Vi måste åka dit.
- Tror du att avataren är där? - Ja.
På grund av strålen?
Tror du jag inbillar mig?
Ibland är ljusstrålar bara nåt som glimmar i vinterskyn.
I tre år har jag följt upp vartenda spår och rykte,
varenda liten viskning.
Jag fortsätter i tre år till om jag måste.
Prins Zuko, jag tror inte att din far vill att...
Min far har förvisat mig tills jag hittar avataren,
så det är precis vad jag ska göra.
Det är bara svårt att se dig bli så hoppfull
varje gång du ser ett tecken.
Det är det värt när jag kan åka hem
och inta min plats som eldfurstens arvinge.
Det kan också vara så att tronen inte betyder allt.
Inte för dig kanske.
Men för mig...
Tronen är mitt öde.
Kom igen!
Jag tog dig!
Bort från honom! Hur tänker ni?
Har ni glömt allt ni lärt er? Ni måste vara på er vakt!
- Han kan vara fienden. - Fienden? Jag är ingen fiende.
Vem är du, då?
Jag heter Aang.
Var är jag?
- Hur kom jag hit? - Säg det du.
Vänta.
Appa?
Appa!
Var är Appa?
Sokka!
Har du sett honom?
Ja.
Det där är inte märkligt alls.
Appa!
Han är luftbändare.
Har ni sett Appa?
Min flygande bison.
Sex ben, horn, bruna pilar?
Flygande bison.
- Flygande bison! - Att upprepa det hjälper inte.
- Oj! - Vad är det där?
Appa!
Flygande bison.
- Kraschade du i stormen? - Den kom så plötsligt.
Vädret fick tokspel efter att jag for hemifrån.
Det södra lufttemplet.
Där luftnomaderna bor.
Inte alla, så klart, men de flesta var där för Kometfestivalen.
Kometfestivalen...
Mormor?
Vatten, jord, eld, luft.
För länge sedan levde de fyra nationerna tillsammans i harmoni.
Allt förändrades när Eldnationen gick till angrepp.
Bara avataren, som kan bemästra alla fyra element, kunde stoppa dem.
Men när världen behövde honom som mest försvann han.
Eldnationen lämnade ödeläggelse efter sig
och ledde oss in i en tid av mörker.
Alla i byn känner till den historien,
men det gör visst inte du.
Du vet inte heller att luftbändarna försvann för flera generationer sen
eller att det södra lufttemplet var det första att falla,
för du har varit fången i isberget hela tiden.
Den stora kometen sågs senast
för hundra år sen.
Han ser ut som en vanlig pojke,
men han är mer än så.
Han är den sista luftbändaren.
Var han tvungen att välja den kallaste platsen i världen?
Varför skickar tecknen oss aldrig till varma källor?
- Ville du nåt, löjtnant Jee? - Nej, sir.
Jag vill klargöra en sak.
Vårt uppdrag är avgörande för Eldnationens framtid.
Därför ska vi hitta avataren.
Vi ska bevisa vårt värde och återse våra hem och våra familjer...
...eller dö på kuppen.
Är allt bra?
Hundra år.
Alla mina vänner, alla jag känner...
Alla är borta.
Jag beklagar.
Jag vet hur det är att förlora nån man älskar.
När jag var liten förstod jag inte vad krig var
förrän eldbändarna kom hit.
De ödelade allt i sin väg.
Allt.
Alla.
Efteråt gav sig pappa ut för att leta reda på dem.
Det var tre år sen. Vi har inte hört nåt sen dess.
Sokka fick ansvaret för byn fast han bara var 13.
Då fick han bli vuxen fort.
Som vi alla.
Man är aldrig riktigt redo
förrän man måste.
De ingick i Eldnationens första angrepp mot vattenfolket.
De var skoningslösa.
Sen dess har Eldnationen erövrat stora delar av världen.
Men vattenbändarna håller dem fortfarande stången, särskilt i norr.
Och Jordriket står fortfarande starkt.
Hoppas vi.
Jag hade vänner i Eldnationen.
Jag brukade hälsa på.
Ingen besöker andra länder nu. Man är bara vän med sin egen sort.
Bra. Du är skarpare än nånsin.
Det krävs när man ska möta världens främsta krigare.
Avatar Kyoshi ska ha besegrat en hel skvadron på egen hand.
Du är väl förberedd.
Vad sägs om en kopp jasminte?
Säg att vi hittar avataren och du lyckas besegra honom.
Din far såg uppdraget som omöjligt.
Din återkomst kan nog bli...
...oväntad.
Du har fel.
Ingen kommer hit.
Det är tyst och undangömt.
- Du är vattenbändare! - Nätt och jämnt.
Jag försöker öva, men jag är den enda i byn.
Sokka gillar inte att jag tränar, för Eldnationen kan få reda på det och...
Och vadå?
Det har sina skäl att jag är den enda i byn.
De har dödat alla andra. Men Sokka förstår inte.
Jag är en krigare. Jag vill göra mer för vårt folk.
Munkarna sa att bändning handlar om energi och balans.
Om man känner energin omkring sig kan man finna balans.
Om man finner balans kan man känna energin.
Snyggt!
Jag ansträngde mig knappt.
Det är bra. Du måste bara släppa taget.
Katara?
Sokka! Eldnationen. De...
Jag vet. Vi har sett dem. Till era poster!
- Sokka... - Ladda allt.
Jag förstår inte. Vad gör de här? Vad vill de ha nu, efter all denna tid?
Honom.
Han är inte bara den sista luftbändaren. Eller hur?
Du är avataren.
Aang?
Jag visste att det var nåt.
När världen behövde avataren försvann han. För han är en fegis!
Han flydde och människor dog!
Sokka, de har gått i land.
Gå och göm dig.
- Men jag vill... - Nu, Katara.
Kom. Vi måste ta oss i säkerhet.
Jag är prins Zuko,
eldfurste Ozais förstfödda son.
Vi är inte ute efter era hem.
Vi är ute efter nån som inte hör hemma här.
Nån som inte är en av er.
Överlämna honom nu,
annars bränner jag ner byn.
- Var är han? - Du kan inte överlämna honom.
- Han hör inte hemma här. - Det är fel!
- Pappa sa åt mig att skydda byn. - Ja, men kom ihåg vad mamma sa.
Vi måste skydda de som inte kan skydda sig själva.
Allt han känner till är borta. Han är avataren!
Han ljög för oss!
Jag vet att du axlat ett tungt ansvar,
men en ledare fångar inte bara fisk. Man måste ge folk nåt att leva för.
Det gör avataren. Han är vårt hopp.
Vi behöver det lika mycket som vi behöver mat.
Det vet jag.
Jag är Sokka.
Son till Hakoda.
Furste över... snö och is.
Å Vargbuktens invånares vägnar
kräver jag att ni ger er av omedelbart!
Om det är så du vill ha det,
då får det bli så.
Vi kan göra upp på tu man hand! Behöver du en hel armé?
Jag trodde att eldbändare var modiga.
Gå inte på det. Vi kan lätt övermanna dem.
Var finns äran i det?
Okej.
Vem behöver en armé nu?
Låt honom vara!
Omöjligt.
Nu är det färdiglekt. Bränn ner byn.
Nej!
Jag följer med dig. Men låt dem vara.
Det är mig du letar efter.
- Ta honom! - Vänta!
Det är okej.
Ingen har slagits för mig förut.
Du är den modigaste personen jag träffat.
Vi måste göra nåt. Vi måste hjälpa honom. Sokka!
Hör på. Förstärk beslagen på grinden och fortsätt med träningen.
- Jag såg en hel del slarv idag. - Träningen?
Låt inte de yngre köra med dig.
Du måste visa vem som bestämmer. Just det.
Du bestämmer.
Nu räddar vi den konstiga killen.
Det var många som trodde att den här dagen aldrig skulle komma. Jag också.
Får jag fråga en sak?
Ursäkta mig.
Jag heter Iroh. Jag är son till eldfurste Azulon.
Och givetvis.
Varför startade Eldnationen kriget?
En del menar att det ligger i vår natur att expandera och förtära som elden själv.
Andra menar att världen bara kan bli stabil under vårt styre,
och ser erövringarna som en strävan efter fred och enighet.
Men fred bygger på respekt för livet, inte på att döda och förstöra.
En hedervärd åsikt,
men för de flesta av oss spelar det ingen roll hur kriget började,
bara hur det kan få ett slut.
Nu när du är tillfångatagen
tror man att Eldnationen kan åstadkomma det.
Tror du också det?
Jag måste gå nu, men jag ser fram emot att samtala mer med dig.
Jag ska se till att nån kommer med jasminte till dig.
Det är lugnande.
- Det blir svårt att komma ifatt. - Ja. Hoppas vi hittar en snabb ström.
Eller så...
...tar vi en annan väg.
Du skojar.
Nej! Aldrig i livet att jag hoppar upp på den där...
Avatarerna.
Stanna!
Stoppa honom!
Öppna eld!
Hej, grabben!
Sokka!
Tänk att ni kom! Tack.
De där flamskallarna ska inte få trampa på oss.
Eldbändarna lär inte ge sig. De kommer att fortsätta jaga dig.
Vi kan alltså inte åka hem.
Då försätter vi alla i fara.
Vart ska vi ta vägen?
Gyatso.
Det vore en tung börda för vem som helst,
men du är inte vem som helst.
Du är stark,
snäll och givmild.
Kom ihåg det.
Kom alltid ihåg vem du är.
Aang?
Vad är det med honom? Vad gör han?
Kom!
Aang!
Aang! Sluta!
Snälla!
Aang!
Aang...
Jag vet ingen som är bättre lämpad för den här makten.
Du är min vän.
Det kommer du alltid att vara.
Inte för att vara taskig, men vad var det där?
Jag vet inte.
Det är så mycket jag inte vet.
Munkarna är borta, och jag helt är ensam.
Vet du...
Det är när man förlorar allt som man lär sig hur stark man är.
Man lär sig slåss.
De gjorde den ultimata uppoffringen för mig.
Deras död får inte vara förgäves. Jag måste göra som de ville.
Jag måste bemästra de andra disciplinerna och återställa balansen i världen.
Inte mer?
Det här var mitt hem. Nu är det borta.
Det är först när man förlorar nåt som man inser hur mycket det betyder...
...och att man skulle göra allt för att återfå det.
Allt.
Jag vet inte vart det för oss eller om jag har det som krävs,
men en sak vet jag.
Jag är avataren.
Och det här är bara början.
Undertexter: Love Waurio